OVER EDWARDSØEN TIL BENI 



Efter at den anden Flotille efter en nøje matematisk Be- 

 regning var blevet lastet til Randen med Resten af Bagagen, 

 startede den en Morgen fra Kabare. Paa Bredden stod nogle 

 Walendukvinder og vinkede Farvel. De havde vist faaet mange 

 gode Bekendte blandt vore Boyer, Thi de store Spanskrørs 

 Pufærmer raslede og vuggede, da de løftede Armene over deres 

 Hoveder for at udtrykke deres bundløse Sorg over Afskeden. 



Snart stagende, snart padlende os frem, gled Fartøjerne lyd- 

 løst gennem Sivkrattet langs Bredden. 



Det vrimlede med Fugle. Der hvilede ligefrem en vis 

 Tåkern-Stemning over denne Del af Søen, selvom Arterne 

 naturligvis ikke var de samme som derhjemme. Ænderne snad- 

 rede. Storkene spankulerede med en eftertænksom Mine rundt 

 paa deres spinkle Ben, Marabuerne lignede en Samling korrekte, 

 kjoleklædte Herrer, Sølvhejrerne lyste som hvide Kæmpeliljer 

 mod de grønne, greltfarvede Siv, Fiskeørnene rugede over Mord- 

 planer, og de spidsvingede Saksnæb lettede med en hvinende 

 Lyd i Flokke paa Tusinder, da Kanoerne nærmede sig. Paa 

 Bankerne ved Rutshuruflodens Udløb sad der Skarer af Peli- 

 kaner, eller ogsaa laa de i store hvide Masser ude paa Søen. Det 

 hændte ofte, at en Flodhest stak sit grimme Hoved op lige ved 

 Siden af Baaden, fnyste fuld af Foragt ad det usle Dyr, der 

 hverken kunde dykke eller blot svømme ordentligt, og forsvandt 

 et Øjeblik efter lige saa pludselig som den var kommet. Ofte 

 fik man det Indtryk, at Søen var ualmindelig rig paa runde, 

 glatte Grunde, der ragede op over Vandet. Men det var blot 

 Flodhesterygge paa en eller anden Sandbanke. Naar Flotillen 



