146 



nogle store Sivkrat og lod Stormen gaa hen over Hovedet paa 

 sig. Det varede det meste af Dagen. 



Vi besluttede derfor at fortsætte om Natten i Stedet for, thi 

 det havde vist sig, at efter Solnedgang kunde man i Alminde- 

 lighed regne med smukt og stille Vejr. Og det var desuden 

 Fuldmaane. 



Saa snart Vejret havde bedaget sig, stak Flotillen derfor atter 

 til Søs. Det skulde snart vise sig, at vi havde bedømt Situatio- 

 nen rigtigt. 



Søen lagde sig, og Vinden gik til Hvile. Men over Rand- 

 bjergene i øst, hvor Skyerne nylig hang, tændtes Maanens store 

 Lygte, der gød et mildt Sølverskær over Edward. Pelikanerne 

 vuggede som hvide Svaneflokke, og Flodhestene hørtes grynte 

 og pruste til alle Sider. Nu og da saas en Vandstraale staa til 

 Vejrs, glitre, brydes og forsvinde. Det var som i en stor Dam 

 med skjulte Springvand, der steg og sank. 



Time efter Time randt hen i Stilheden. Mil efter Mil blev 

 tilbagelagt af de utrættelige Roere. Hurtigt gik det ikke; men 

 ikke et eneste Øjeblik slap de Taget. 



At tænke paa at sove var umuligt, og da Solen stod op, var 

 vi lige saa spilvaagne, som da den gik ned. 



Nu var Tåkern-Stemningen borte. Vandet var klart. Bred- 

 derne høje og stejle, Bjergene hang helt ud over vore Hoveder. 

 Grønne og kratbevoksede med skummende Bække, der styrtede 

 sig hovedkuls i Søen. Thi det havde øset ned Dagen før. Lette 

 Uldskyer drev paa den renvaskede Himmel, og Edward skin- 

 nede som Lapis lazuli. Det hele kunde minde noget om Middel- 

 havet. Bag os strakte alle Birungavulkanernes otte Toppe sig op 

 i den klare Luft. Og foran laa Ruwenzoris imponerende Bjerg- 

 masse med blaahvid Is og evig Sne glitrende paa Tinderne. 



Ved Middagstid naaede vi frem til den lille Landby Angi, 

 hvor vi slog Lejr. Da havde Negrene padlet nitten Timer 

 i Træk. 



Efter et Døgns velfortjent Hvile gik det videre mod Nord- 

 kysten, idet vi hele Tiden holdt os tæt til venstre Bred. Bjer- 

 gene blev lavere, Vegetationen mere spredt. I Kaniki, lige vest- 

 for Sembilikis Udløb, gjorde vi paany Strandhugst. Stedet 

 skulde være rigt paa Vildt. 



Saa farlig meget var der nu ikke. Man bliver fordringsfuld, 



