148 



De nyeste Undersøgelser har imidlertid godtgjort, at kun cirka 

 2 % er Smittebærere. Og det er godt det samme. Ellers laa 

 vel nu adskillige af Ekspeditionens Medlemmer nedsænkede i 

 Dødens Søvn. 



Enkelte af Roerne var inficerede med Sygdommen. Men 

 først i den gamle Karantænestation ved Kisenga nær ved Beni 

 skulde vi faa nogle af de rigtige Ofre for den at se. Man har 

 her forsøgt at helbrede dem med Arsenikindsprøjtninger. Det 

 gaar til en Tid. Patienten svulmer mere og mere op under Be- 

 handlingen, men rask bliver han ikke. Endelig indtræder det 

 sidste Stadium ubønhørligt, uafvendeligt, hvor han bliver sløv 

 overfor alt og magrer i den Grad af, at Kroppen bogstavelig 

 talt ligner et Skelet med lidt indskrumpet Hud over. Man kan 

 tælle hvert Ben og hver Knokkel. Det ser uhyggeligt ud, og 

 man synes, det var bedre, om disse stakkels omvandrende Ben- 

 rade kunde faa Lov til at dø end ved kunstige Midler tvinges 

 til en fortsat, men unyttig og plagsom Tilværelse. Thi Syg- 

 dommen kan vare i mange Aar, inden dens Offer sover ind for 

 bestandig. 



Sovesygen har længe været Afrikas mest frygtede Svøbe. 

 Mange og store Anstrengelser er der gjort for at komme den til 

 Livs. Læger har studeret den saa indgaaende, at det er hændt, 

 at de selv er faldet som Offer for dens Gift. Videnskabsmænd 

 har i Aarevis brudt deres Hjerner over Mikroskoper og Retorter 

 uden at finde noget Lægemiddel. Men hidtil har alt været for- 

 gæves. Endnu hærger den blandt de Indfødte og spredes med 

 de stadig forbedrede Kommunikationsmidler. Paa Steder, der 

 før var smittefri, er den i de senere Aar dukket op, uventet og 

 ildeset. Og Myndighederne staar magtesløse overfor denne Far- 

 sot. Det er mere end tvivlsomt, om det nogensinde vil lykkes at 

 blive Herre over den. 



Ligesom Malariaens Gift menes at hidrøre fra Krokodilen, 

 paastaar man, at Sitatungaen bærer Sovesygen i sit Blod. Det 

 er i hvert Fald det eneste Dyr, hos hvilket man mener at have 

 fundet Trypanosomerne. Men saa helt sikkert er det maa- 

 ske ikke. 



Hvordan det nu end maatte forholde sig, saa værgede vi os 

 i hvert Fald energisk mod disse Insekter, og naaede en skyet 

 Eftermiddag frem til den lille Station, Kassindi, ved Søens 



