i6o 



Egnen omkring Moéra er bekendt for sine Elefanter. Jeg 

 saa ogsaa Spor af BøfFel, Løve og Leopard, men forresten er 

 det smaat med Vildt, naar lige undtages Marekattene, der i 

 Flokke paa Hundreder bebor den øverste Etage af Træernes 

 Skyskrabere. Der kunde de sidde og skræppe op af fuld Hals, 

 naar man gik forbi, lege Skjul bag Stammerne for nu og da 

 at stikke et gammelklogt og snusfornuftigt Ansigt frem med 

 blinkende Øjne, der forbavset betragtede den store, tobenede 

 Abe, som altid holdt sig til Jorden. Arterne bestod for Største- 

 delelen af røde og sorthvide Colobus. En enkelt Chimpans lyk- 

 kedes det Gyldenstolpe at nedlægge i Nærheden af Lesse. 



Fugle var det ogsaa smaat med. Men aldrig har jeg set 

 saa mange Ildfluer paa ét Sted som her i Moéra. Udenfor mit 

 Telt sværmede de om Aftenen i store Skarer over Græsset. 

 Det var som et dansende Karneval af Lygtemænd. 



Faa Dage efter Ankomsten til Moéra var jeg som sæd- 

 vanlig paa Ekskursion i Skoven sammen med nogle sorte fra 

 Landsbyen. Det gjaldt nogle Elefanter, der havde trampet 

 Markerne ned længere borte, og vi havde været paa Spor af 

 dem lige siden Solnedgang. Men de havde bestandig narret 

 os. Snart var de lige i Nærheden af os, saa nær, at vi kunde 

 se Ryggene gennem Løvet. Men før man havde faaet gjort sig 

 det klart, om det var en Han eller en Hun, om det var et 

 Eksemplar, det var værd at skyde eller ej, var de atter væk 

 og havde faaet lokket os stadig længere ind i Skovens Labyrint. 

 Vi havde sneget os frem paa Sporet af dem, havde gaaet og 

 tosset rundt, saa jeg tilsidst hverken vidste ud eller ind. Solen 

 indhyllede sig i en tynd Dis, saa af den kunde jeg heller ikke 

 faa nogen Besked om Verdenshjørnerne. 



Da var det, den indfandt sig. Ikke Elefanten. Men 

 Feberen ! 



Efter seks Timers Vandring syntes jeg, det kunde være paa 

 Tide at faa Smørrebrødet frem og overveje, om det ikke var 

 det klogeste at opgive Forfølgelsen og tænke paa at komme 

 hjem igen. Men Maden vilde ikke smage mig, og da jeg rej- 

 ste mig for at gaa, var det allerede begyndt at brænde i Blodet. 

 Det gaar hurtigt i Troperne. Træerne dansede, og Jorden vip- 

 pede ligesom Kanoerne paa Edward. Det grønne Lys blev 

 graat. Stammerne syntes hele Tiden at falde omkuld og slaa 



