165 



paa Ryggen af de faa Bøger, mit Bibliotek bestod af. De 

 fraadsede paa deres Vis i Froding og Shakespeare. Den værste 

 Regntid var nu inde. Hver Dag smældede Bygerne paa Straa 

 taget, og Gaarden lignede et Morads. Vinden tudede, og Tor- 

 denen rumlede, mest om Natten. Tilsidst fik Lynet den kede- 

 lige Vane at slaa ned lige i Nærheden af Huset. Saa bragede 

 det som en hel Kanonade, og man fo'r til Vejrs i Sengen og 

 troede, at hele Herligheden vilde styrte sammen, men Huset 

 blev staaende uskadt, og Lynene søgte sig andre Maal, Saaledes 

 blev f. Eks. Doktorens ene Sygeværelse ramponeret, men uden 

 at der dog kom nogen Mennesker til Skade. 



Imidlertid blev Vegetationen stadig frodigere. Irumu, der 

 laa forbrændt af Solen, da vi ankom, var efter to Maaneders 

 Regn forvandlet til et grønt Græshav med overgroede Gange, 

 og Husene ragende op som rødgule Øer af Frodigheden. Figner 

 og Papajaer modnedes, Ananasen drev af Saft, og Bananerne 

 svulmede, saa de revnede. Man kunde næsten høre, hvordan 

 alting groede. Ogsaa FugleKvet oppede sig og blev ligesom et 

 helt andet. Min største Fornøjelse var det fra Verandaen at 

 følge alle disse Paradisenker, Fluesnappere og Honningfugle, 

 naar de imellem Bygerne tumlede sig i det grønne fra Straa til 

 Straa. Vingerne skinnede broget som Metal, og Regndraaberne 

 dryssede ned, naar de satte sig. Ja, Fuglene lod til at befinde 

 sig vel i min grønne Gaard. 



Det stod os efterhaanden klart, at vi maatte opgive Tanken 

 om Uele og se at naa Nilen ad en anden Vej. Det var ær- 

 gerligt nok, for jeg havde lovet Rigsmuseet et hvidt Næsehorn 

 og et Kæmpeelsdyr, som det især havde ønsket sig, og de fandes 

 begge kun indenfor et ganske lille Omraade i Nordkongo og 

 Sudan. Men vi var blevet sinket allerede ved Starten paa Grund 

 af Kulstrejken i England og havde ikke haft nogen Lejlighed til 

 at indvinde den spildte Tid. Tværtimod : allerede ved Ankom- 

 sten til Irumu var vi seks Uger forsinket. Og med denne Fe- 

 ber var det blevet rent haabløst. Regntiden var i sin Kulmi- 

 nation. Stierne vilde være næsten helt ufremkommelige. Flo- 

 derne opsvulmede og Vegetationen paa Sletterne mandshøj, saa 

 al Jagt vilde være umuliggjort. Vi besluttede derfor at dreje af 

 østpaa ad en kortere Vej til Albertsøen og tage med en Baad, 

 der gik regelmæssigt to Gange om Maaneden over til Uganda- 



