i66 



Siden og saa nedad Nilen, saa langt den var farbar ovenfor 

 Sudangrænsen. Derfra ad Landevejen til Rejaf, som er Ende- 

 stationen for Nilbaadene fra Khartoum. 



Selv om jeg personlig maatte finde mig i min tvungne Uvirk- 

 somhed, maa man ikke tro, at Ekspeditionen iøvrigt laa paa 

 den lade Side, Tvertimod. Med Irumu som Udgangspunkt 

 foretog de raske Medlemmer ugelange Udflugter i forskellige 

 Retninger. Gyldenstolpe forøgede Samlingerne i Skovene mod 

 .vest, Olsson optog Elefanter paa Film, og Arrhenius sørgede for 

 Transporten med det forestaaende Opbrud for Øje. Det var 

 svært at faa Bærere, og de maatte bestilles Uger i Forvejen. 

 Og saa maatte man endda være glad, hvis man fik nogen. 



Selv har jeg ikke stort at berette fra denne Sygdomsperiode 

 med Kinininjektioner og Febervildelse. Jo, en Nat blev Haven 

 hjemsøgt af en Leopard, der klatrede op i et Figentræ og be- 

 mægtigede sig et Dyrekranium, der var anbragt deroppe. Men 

 ellers syntes Verden og Menneskene saa fjærne og uvirkelige, 

 at jeg troede, de aldrig mere vilde antage deres konkrete Form 

 igen. Det var kun et Lynnedslag helt inde ved Huset, der 

 for et Øjeblik var i Stand til at kalde Hjernen tilbage til klar 

 Bevidsthed, eller naar Doktoren stak Injektionssprøjten i en 

 Nerve. Saa var jeg i hvert Fald klar over, at jeg endnu levede. 



Lad os derfor drage Glemselens Slør over disse Uger og i 

 Stedet for høre paa, hvad Gyldenstolpe har at berette, thi han 

 havde hele Tiden nok at gøre. 



