172 



et tæt Løvværk, som dannes af alle Slags middelstore Træarter. 

 Hertil kommer et Fletværk af Lianer og Slyngplanter, der 

 ligner et stort Spindelvæv, hvis Masker sammenfiltrer Træernes 

 Stammer og Grene til et eneste Virvar. Jorden, som er bedæk- 

 ket med sort Muld, er skjult af Myriader af forskellige Vækster 

 — snart med brede, læderagtige Blade, som rasler ved hvert 

 Forsøg paa at trænge igennem, snart smalbladede, mere lave 

 Arter, men ogsaa de lægger den Rejsende, der prøver paa at 

 gaa udenfor den afstukne Sti, store Hindringer i Vejen. Selve 

 Jorden ser man sjældent noget til, da den er helt bedækket 

 med nedfaldent Løv og raadnende Plantedele. 



Ofte spærres Stien af et kæmpemæssigt væltet Træ. Som 

 en Barrikade ligger det der, for med Tiden at raadne bort og 

 forsvinde. Negrene, der jo af Naturen er yderst dovne, gør sig 

 aldrig det Besvær at rydde Stien. Hellere gaar de en lang 

 Omvej, ja det hænder endog, at de af Grene danner en Bro 

 over Træstammen. Saadanne ,, Broer" trælfer man ofte under- 

 vejs. 



Saalænge man færdes i denne Labyrint af alle mulige Træer, 

 er Himlen næsten altid skjult for ens Blik. Der hersker et be- 

 hageligt Halvlys, og Luften føles forholdsvis sval. Paa Grund 

 af Fugtigheden springer Sveden ikke des mindre frem ved den 

 mindste Anstrengelse. Saa med et kommer man maaske frem til 

 en Lysning. Man blændes næsten helt af det skarpe Sollys og 

 ønsker sig tilbage til Skumringen og Køligheden. 



Skovens rige og mangeartede Dyreliv ser man kun lidet til. 

 Langs Vejen og særlig paa aabne og fugtige Steder flagrer 

 Mængder af forskelligtfarvede Sommerfugle. I Træerne skriger 

 Marekattene og laver Halløj, og Skarer af røde eller hvide Colo- 

 busaber skrider frem gennem Løvværket. Oppe fra Træernes 

 Kroner naar en sagte Kvidren ned til de Rejsende fra alle de 

 mange forskellige Smaafugle, der holder til deroppe. Men Fug- 

 lene selv ser man kun sjældent. Thi Træerne er gigantiske og 

 Løvet tæt. I Udkanten ved Lysningerne hersker der imidlertid 

 et mere iøjnefaldende Liv. Brogede Honningfugle flyver fra 

 Gren til Gren og fra Blomst til Blomst. Ved Hjælp af deres 

 lange, krumme Næb suger de deres Næring af den Rigdom af 

 forskelligtfarvede Blomster, der indbydende rækker deres Kalke 

 frem. Ellers hersker der Dødsstilhed overalt, blot Cikaden lader 



