178 



var frembragte af Dværgene, som paa denne Maade signalise- 

 rede til hverandre. 



De medfører i Regelen aldrig Proviant paa disse Strejftog, 

 men ernærer sig af Rødder, Snegle og lignende. Maaske lykkes 

 det dem at fange en Rotte eller ved et velrettet Pileskud dræbe 

 et Egern eller en Marekat. Til Jagtudrustningn hører dog altid 

 en Glød og to Fyrpinde. Det glødende Træstykke er af stor 

 Vigtighed for dem. Dels kan de dermed hurtigt gøre Ild i Til- 

 fælde af daarligt Vejr, dels benytter de det til i det givne Øje- 

 blik at kunne bestemme Vindretningen ved at iagttage Røgen. 

 At lægge Mærke til Vindens Vekslen er af stor Vigtighed, naar 

 man forfølger Vildtet, især naar Jagten gælder Elefant eller 

 Bøffel. Om Okapien er lige saa fintmærkende, ved jeg ikke. 



Skønt jeg tilbragte mange Dage sammen med mine Wam- 

 buttivenner, lykkedes det mig aldrig at finde noget friskt Spor 

 hverken af Okapi eller Bongo. Disse Dyr syntes fuldstændig 

 at glimre ved deres Fraværelse. Men at de i hvert Fald tid- 

 ligere havde holdt til der paa Egnen, viste de gamle Spor, vi 

 fandt hist og her. 



Elefanter var der imidlertid temmelig mange af, men Dy- 

 rene var saa svære at komme til paa Grund af den tætte Skov. 

 Jeg havde dog et ret spændende Eventyr med en enlig Elefant, 

 som jeg stødte paa i et Skovterrain, der lignede det, som jeg lige 

 har forsøgt at beskrive. Der var kommet Bud til Lejren, at 

 en Elefant om Natten havde været inde i en Banan-Shamba, 

 hvor den havde anrettet stor Skade. De Indfødte anmodede mig 

 indtrængende om at være dem behjælpelig med at faa Ram 

 paa Dyret. 



Skønt jeg om Morgenen havde været ude paa en anstren- 

 gende Tur, begav jeg mig straks hen til det Sted, hvor Ele- 

 fanten skulde holde til. Til at begynde med fulgte vi en smal 

 Sti, men saa snart vi forlod den, begyndte Vanskelighederne for 

 Alvor. Efter godt to Timers Forløb fandt vi Sporet, der førte 

 hen mod et med tornede Palmer bevokset, sumpet Terrain. 

 Stille og forsigtigt sneg vi os frem, idet vi nøje passede paa 

 Vindretningen. Lige før vi havde passeret nogle Raphiaspalmer, 

 hviskede min ene Bøssebærer til mig, at han kunde se Elefanten. 

 Vi gjorde øjeblikkelig holdt, men det varede en god Stund, før 

 jeg fik Øje paa Kolossen. Som en graa Stenblok laa den rolig 



