NEDAD NILENS HELLIGE FLOD 



Lægen havde trukket i den ene og Malariaen i den anden 

 Ende. Rebet udgjordes af mit magre Legeme, som sandelig 

 ikke blev federe af denne Tovtrækning. Men det holdt i det 

 mindste! Kininen fik omsider Bugt med Bacillerne, og Lægen 

 gik af med Sejren. Temmelig medtaget og svag i Knæene 

 vendte jeg lidt efter lidt tilbage til de levendes Tal, 



Regnen faldt. Lynilden knitrede. Græsset groede. Men 

 naar Solen en Gang imellem tittede frem, voksede ogsaa Øn- 

 sket om at leve. Og efter gentagne Tilbagefald med Feber 

 oprandt endelig den Dag, da Pakkasserne paany stuvedes, og 

 Bærerne sad sammenkrøbne i Rækker og ventede paa atter at 

 komme afsted. Uele havde vi maattet opgive, ligesom Besøget 

 i Guldgruberne ved Kilo, hvor Olsson var taget hen for at filme, 

 i sidste Øjeblik blev aflyst. Thi Malariaen var stædig, og 

 Baaden over Albertsøen gik en bestemt Dag fra Kasenye. Der 

 var kun Forbindelse to Gange om Maaneden, og det gjaldt der- 

 for om at passe paa for at naa med Nilbaaden nordpaa fra 

 Rejaf. 



Det var Skade, at vi ikke kom til Kilo. Efter alle de fan- 

 tastiske Beretninger om Guldrigdommene dér havde jeg glædet 

 mig til selv at besøge Stedet og faa et lille Indblik i den bel- 

 giske Stats afrikanske Skatkammer. Hele Distriktet er jo be- 

 kendt for sin Overflod af Guld. At Rygterne ikke er over- 

 drevne, kan man slutte af, at Nettobeholdningen i en af de 

 middelstore Gruber for nogle Aar siden var 18,000,000 Francs 

 paa tolv Maaneder. Og dog klages der i Almindelighed over 

 Vanskeligheden ved at faa brugbar Arbejdskraft, tilstrækkelig 



