1 84 



Aften alle se tilbage paa de syv Maaneders Samvær uden at 

 behøve at forstyrres af ubehagelige Erindringer, men blot dvæle 

 i Erindringen ved de skiftende Billeder og de brogede Oplevel- 

 ser. De to belgiske Officerer havde ikke alene udrettet det Ar- 

 bejde, som deres Regering havde paalagt dem, de havde gjort 

 meget mere. De havde ikke blot været Ekspeditionens Hjælpere 

 og Raadgivere, men hvad der betyder langt mere: vore gode, 

 oprigtige, trofaste Venner. Derfor bringer jeg dem endnu en 

 Gang en hjertelig Tak for godt Kammeratskab og Samarbejde! 



Banketten, hvis Menu bestod af fersk Fisk, tre magre Høns 

 og en Budding, der var ligesaa sort som Kokken, begyndte i 

 Tristhedens Tegn. Men efterhaanden som Champagnen løste 

 Tungebaandene, slog Stemningen over i den mest løsslupne 

 Munterhed. Det var nemlig gaaet os som saa mange andre 

 Safarier. Spirituskassen, som var medtaget for at bruges i Ulyk- 

 kes- eller Sygdomstilfælde, var forblevet urørt indtil nu, men 

 denne sidste Aften paa kongolesisk Grund blev Indholdet pak- 

 ket ud, og alt som Natten skred frem, blev Afskedsgildet liv- 

 ligere. Mine egne Kræfter tillod mig ikke at holde ud til det 

 sidste. Men endnu længe efter, at jeg var gaaet til Køjs, trængte 

 glade Stemmer gennem Moskitonettet, og det sidste, jeg hørte, 

 var, at et af Teltene brasede sammen over sin Ejermand, der 

 havde trukket sig tilbage til Privatlivets Fred. Men rundt om- 

 kring ved de overskaarne Reb stod Resten af Selskabet og skog- 

 gerlo, saa det kunde høres fra den ene Side af Sænkningsom- 

 raadet til den anden. 



Næste Dag ankom den lille Hjuldamper Samuel Baker med 

 Union Jack flagrende for Vinden. Men det gik som saa ofte 

 før: Vinden friskede op, og næppe var Fortøjningstrosserne 

 kastet i Land, før Samuel fik travlt med at komme løs igen 

 og stikke til Søs, hvor den maatte flakke rundt i store Kredse, 

 til Bølgeskvulpet ophørte ved Solnedgang og den atter kunde 

 lægge til. 



Der var baade Last og Passagerer, der skulde ombord. Men 

 til sidst var alt klart, og da vore Sager var blevet stuvet til- 

 børligt sammen tilligemed Boyer, Bøssebærere og Flaaere, som 

 aabenbart ventede sig en ekstra Fornøjelse af Turen, var det 

 allerede langt hen paa Natten. 



Paa Bredden stod W^eiler og Arrhenius med Taarer i Øj- 



