I90 



aldeles storartet. Og i det store og hele havde vi haft al Grund 

 til at være tilfredse med vore sorte Folk, især efter at nogle 

 Døgenigter straks til at begynde med var blevet skilt ud. Særlig 

 faldt det svært at tage Afsked med Kongoni og Assomani. Efter 

 to højst eventyrlige Strejftog gennem Afrika kan det ikke und- 

 gaas, at man knyttes med venskabelige Baand til dem, der altid 

 har været lige i Hælene paa en og aldrig har vendt Ryggen til 

 i et kritisk Øjeblik. At Kuløren er sort, gjorde i dette Til- 

 fælde hverken fra eller til. Assomani, der plejede at være rolig 

 og overlegen, tørrede sig bestandig om Næsen med det snavsede 

 og slidte Ærme af sin Khakibluse. Men Kongoni, der plejede 

 at give sine Følelser friere Løb, græd som et Barn og holdt sig 

 ikke for god til at omfavne sin Bwana i Overværelse af hele 

 Menigheden. Endogsaa Kokken, der var blevet skældt mest 

 ud af dem allesammen — det hører sig jo til i en velordnet 

 Safari — , gjorde Indtryk af at være rørt og var om muligt 

 endnu mere muggen, end han plejede at være. 



I, trofaste Bøssebærere! Ikke en, men ti Gange har I red- 

 det mit Liv ved Jer Agtpaagivenhed. Hvor havde jeg nu været, 

 om ikke Kongoni i Tide havde varskoet mig om den saarede 

 Løve mellem Buskene, eller hvis Assomani havde rakt mig den 

 tunge Dublet Brøkdelen af et Sekund for sent, da den gamle 

 Bøffeltyr gik over til Angreb. Med Hæder og Taknemmelig- 

 hed skal I mindes, thi ogsaa Negrene er Mennesker og skal have, 

 hvad der tilkommer dem! 



Det var med blandede Følelser, at jeg satte Foden paa en 

 af Civilisationens Forposter, Damperen Gedid, thi nu var det 

 frie, ubundne Liv forbi, og Vildmarkens tavse Skønhed laa for 

 denne Gang bag os. Vist var det behageligt at komme til et 

 dækket Bord med rigtigt Porcellæn og rene Servietter, at synke 

 ned i en behagelig Stol paa Dækket med en kold Drink ved 

 Siden og i Skødet en maanedgammel Avis, der ikkedestomindre 

 ejede hele Nyhedens Interesse; at dreje paa en Knap, naar man 

 ønskede Lys og at have en Seng, der var ordentlig redt. I saa 

 Henseende troede vi os hensat til et eller andet Luksushotel paa 

 Rivieraen eller i London. Overgangen var sket i en Haandc- 

 vending, det var blot de tre Trin ad Landgangsbroen. Men 

 alligevel — det var svært at forlade Safarilivet. Trods Syg- 

 dom, trods Savn og Strabadser véd jeg, at jeg vil komme til at 



