IQI 



længes efter det igen. Er Vildmarken engang gaaet en i Blodet, 

 bliver den ved med at minde en, saa længe man endnu har en 

 Blodsdraabe tilbage i Kroppen. Thi ingen kunstlet Tilværelse, 

 hvor raffineret den end kan være, vil nogensinde kunne maale 

 sig med selve Naturen og det Liv, den byder paa. 



Da Nilrejsen begyndte den 22. August, regnede det i Spande 

 over Rejaf. Med Strømmen tager Rejsen ii Dage til Khar- 

 toum. Ført af sorte og med sit plaskende Skovlhjul agter er 

 det til at begynde med en højst besynderlig Sejlads, Gedid stil- 

 ler op. Snart lægger den sig paa tværs, snart har den Agter- 

 stavnen forrest. Kun undtagelsesvis peger Forenden i Bevæ- 

 gelsesretningen. Maskinen er svag og Strømmen stærk, hvor- 

 ved det bliver vanskeligt at styre. I det ene Øjeblik glider 

 den ned langs den højre Flodbrink for i det næste at sætte 

 Kursen mod den venstre. Saa prøver den en ny Indstilling, 

 svinger maaske helt rundt et Par Gange og fortsætter efter 

 denne Karusseltur, som om intet var passeret. Nu og da staar 

 den helt paa Grund, indtil Strømmen hjælper den af igen eller 

 et Varpanker trækker Skruen ud af Mudderet. Det hele gaar 

 imidlertid roligt og fredeligt, som om det var den naturligste 

 Ting af Verden, at en Damper skulde danse Polka. Ved Rattet 

 arbejder et sort Styrmand og drejer Hjulet styrbord og bag- 

 bord uden noget nævneværdigt Resultat, mens Lodsen uan- 

 fægtet ryger en sort Cigar og mellem Røgskyerne tilsyneladende 

 staar og leger med den ledeløse Maskintelegraf. Fremad og 

 bak, fremad og bak, saadan har Gedid altid klaret Nilens vær- 

 ste Strømhvirvler. Det gaar som en Dans. Hvorfor ser de 

 hvide Herrer saa forbavsede ud ? 



Paa Grund af den lave Vandstand i den tørre Tid bygges 

 alle Nilbaade meget lidt dybtgaaende. Den forholdsvis ringe 

 Del, der er under Vandet, svarer derfor paa ingen Maadc til 

 det vældige Overparti. De er ogsaa meget ranke, og det er 

 hændt, at et heftigt Vindstød har faaet hele Herligheden til at 

 kæntre. For at forhindre dette, fortøjer man gærne en eller 

 to Pramme paa Siden, hvilket naturligvis gør dem mere stabile, 

 men samtidig vanskeliggør Navigeringen. 



For nogle Aar siden klagede en meget ung og meget smuk 

 Dame over denne Ordning, fordi Negrene kunde se, naar hun 

 redte sit Haar, og Heden var saa stor, at hun ikke et Øjeblik 



