A MADÁRTAN MEGOLDATLAN KÉRDÉSEI. 17 



nyakutánzat, kettős tollszarvával és a ponttá szűkített pupillájával is 

 kígyóéhoz hasonlóvá merevített szem. (Itt meg kell jegyeznünk, hogy a 

 kigyóutánzásnak kezdetlegesebb alakját már hazai madárvilágunkban is 

 megtaláljuk odulakó czinegéinknél, melyek szintén sziszegve szoktak fész- 

 kükről felpattanni). 



A nem kevésbbé érdekes hahthmimikriröl, e madár karvalyt, és 

 vércsét utánzó alakjáról és ennek mily mértékben való érvényesüléséről 

 még csak egy komoly magyar' tanulmány jelent meg Schenk Jakab részéről 

 (Aquila XI. p. 369). Ennek folytatása még kéziratban van. 



Tanulmányozásra várnak továbbá azok a feltűnő színfoltok is, melyeket 

 számos üldözött faj farcsíkján és szélső farktollain találunk, tehát oly 

 helyeken, melyek nyugalmi, tehát védelmi helyzetben födve vannak. Ezeket 

 a rovarvilág hasonló berendezéseível tekinthetjük analógoknak. Szerepük 

 az volna, hogy az üldöző az élénk színfoltokra összpontosítsa figyelmét, 

 a menekülő madár hirtelen lelapulása. tehát az élénk színfoltok váratlan 

 eltűnése által zavarba hozassék. Ezt a zavaró, tévesztő hatást magunkon 

 széltében észlelhetjük, akár amidőn a színes hátsószárnyu sáskát, akár 

 pedig a fehér vagy másképen élénkszínü szélső farktollait elénk villogtató 

 madarat akarjuk váratlan leszállása helyén meglátni. 



Azt azonban még nem tudjuk, vájjon ez a tévesztő hatás a ragadozó 

 madárnál is ugyanilyen mértékben érvényesül-e ? Tehát ha fel is tehetjük, 

 hogy a madár látóképessége csak a vonalrajz élességében áll az emberé 

 fölött, nem pedig a színlátásban is, a szóban lévő jelenség helyes értékeléséhez 

 mégis egész sora kellene az olyan észleleteknek, aminőt Lintia Dénes 

 közölt az Aquila XV. kötetének 306-ik lapján. E szerint a szántásból 

 felvert, de rögtön újra levágódó 3 foglyot (Perdix cinerea Lath.j az üldöző 

 héja (Astur palumbariits L.) alig 2—5 méter magasságból, félóraikeresés 

 után sem bírta megtalálni. Ez az eset amellett, hogy a védöszin hasznát 

 kétségtelenül bizonyítja, egyben a tévesztő színek szerepére is következtetni 

 enged, mert feltehető, hogy a keresést a vörös faroktollak élénk szín- 

 foltjának váratlan eltűnése nehezítette meg ennyire. 



A tévesztő színek kapcsán — óvatosságra intő példaképen — végül 

 még a. karvalyposzátáról (Sylvia nisoria BUCHST.) kell megemlékeznem. Ez a 

 kis madár u. i. nemcsak tollazatánakj mintázatával, hanem még íriszének 

 sárga színével is meglepően emlékeztet a karvalyra. De mily öreg hiba 

 volna, ha ezt a csak ornithologus által észrevett hasonlóságot valamilyen 

 speciális védelmi berendezkedésnek minősitenők ! Ebből a jelenségből 

 csupán a karvalymustrázatnak a színes írisszel való valamilyen korrelációját 

 állapithatnók meg, anélkül, hogy egyelőre e szépen hangzó kifejezésnél 

 többre mehetnénk. A többi még titok és a madártan megoldatlan kérdései- 

 nek sorát növeli, amely sort a reánk szakadt szegénység, a helyszűke 

 miatt kénytelen vagyok már itt, a harmadik főkérdésnél megszakítani. 



Aquila 2 



