A MADÁRTAN MEGOLDATLAN KÉRDÉSEL 15 



már jelentős lépéssel vinné előbbre a vizsgálatot s a laboratóriumi kísér- 

 letezésnek is megszabná irányát, mert fontos következtetéseket engedne a 

 a mell-, szárny- és börizomzat szerepére. 



Különösen két madárfaj szemmeltartását ajánlhatnám. Egyik a zöld- 

 iábu vizityiik (Gallinuia chloropus L.), amely gyakran egész kicsiny tócsák- 

 ban is mesterileg tud megbúvni a váratlanul felbukkanó vadász vagy a 

 kereső eb előtt. A másik a már emiitett kis vöcsök, mely játszi könnyed- 

 séggel változtatja fajsúlyát, hol pehelymódra lebeg a vizszinen, hol hát- 

 vonaláig merülten úszkál, veszély esetén pedig csőréig húzódik a viz alá 

 s mozdulatlanul lebegve, pár lépésnyiről is elkerülheti a vadász kutató 

 szemét. 



Mig a két első kérdés felvetését az érdeklődés hiánya tette Idvána- 

 lossá, a harmadikat a körülötte dúló harc teszi állandóan aktuáüssá. 

 A mimikri, a szin- és alakutánzás kérdése ez. Az értelmezésében mutat- 

 kozó nagy ellentétek nyilván itt is onnan erednek, hogy a nagy lelkese- 

 déssel megindult következtetések nem alapultak kellő mennyiségű és 

 kellőképen sokoldalú észleleti adaton. Az ebből eredő túlzások okoztak 

 oly reakciót, hogy az egyik tábor a mimikri nyújtotta előnyt kélségbe- 

 yonva, a mimikrinek kiválogalódás utján való fokozatos kifejlődését sem 

 fogadja el. De még akik a magasfoku mimikri hasznát nem is vonják 

 kétségbe, a fokozatos kifejlődés magyarázatát azok is nehéznek találják,. 

 kérdve, vájjon mit használhat valamely állatnak a környezetéhez való 

 kisfokú hasonlósága ? 



Már pedig ha van — és kétségtelenül van — létért való küzdelem,, 

 van üldöző és üldözött, akkor az is bizonyos, hogy a kisebbfoku hasonló- 

 ságnak is meg van a haszna. 



Ez a kérdés tehát alapos revízióra szorul s addig is, amig ez az 

 egész vonalon megindul, lássunk hozzá mi ornithologusok szűkebb szak- 

 körünk keretében. Erre már azért is szükség van, mert amig a rovar- 

 mimikri tanulmányozása állandóan és világszerte folyik, a madártan terén 

 Wallace és Darvin óta csodálatosképen nem történt ezirányban annyi, 

 amennyit e kérdés fontossága megérdemelt volna. Pedig épen a madarak 

 osztálya az, amelynél az értelmi fejlettség, a látószerv páratlan tökéletes- 

 sége, az üldözőknek térbeli korlátlansága az üldözöttek részéről oly magas 

 í'oku védelmi berendezéseket tettek szükségessé, amelyek szinte kihívják 

 az érdeklődést és a kutatókedvet. Igaz ugyan, hogy e védelmi berende- 

 zésekben a mimikrinek nincsen olyan nagymértékű, csaknem kizárólagos 

 jelentősége, mint aminőt pl. a rovaroknál feltételezünk, de épen ez teszi 

 lehetővé, hogy a revíziót akár hazai madaraink szűk keretei közt is meg- 

 kezdhessük anélkül, hogy az egyoldalúság vádja érhetne miatta. 



A mimikri jelenségek, megnyilvánulásuk és érvényesülésük módja 

 szerint 2 főcsoportba oszthatók. Egyik a mozdulatlan, élettelen tárgyak 



