12 CSÖRGEY TITUSZ 



erő csökkentessék.) Annál jelentékenyebb a fajsúlymódositó szerepe a vizben 

 való lebegtetésnél, melyliez a vízimadarak pikkelyszerüen fedő hasi tollazata 

 közé, valamint a hónaljüregbe zárt levegő is hozzájárul. 



Nyilvánvaló tehát, hogy az emiitett kárókatona fajsúlyának növelését 

 •csakis légzacskóinak részleges vagy teljes kiürítésével, valamint a tollazata 

 közt és hónalja alatt lévő levegő kiszorításával érhette el, utóbbit bőr- 

 iziuainak működtetésével és talán szárnyának szorosabb beillesztésével. 

 Kérdés azonban, miként végzi légzacskóinak kiürítését, amikor azok falában 

 erre szolgáló izomelemek nincsenek és a mell- és szárnyizmok feltételezhető 

 nyomásának is inkább csak a mellső légzacskópár lehet kitéve? Szükséges 

 volna tehát, hogy a légzacskók élettani' működése ne csak a repülés, 

 hanem az úszás és bukás szempontjából is beható vizsgálat alá vétessék. 

 Ehhez pedig, egyebeken kívül, a búvármadarak számára készült oly 

 üvegfalu víztartó is kellene, aminőt székesfővárosi állatkertünk újjáépítése 

 alkalmából annyira sürgettünk, de amely, sajnos, máig sem valósult meg. 

 A kísérlethez, helykímélés okából is, legkisebb búvárunkat, a lis vöcsköt 

 .(Fodiceps nigricans Scop.) választhatnók. Ámde a madár s a medencze 

 egymagában még nem volna elegendő, x^lkalmas riasztó eszközt is kellene 

 találnunk, — talán eleven vagy mechanikus kitömött nagy ragadozó 

 alakjában — mert enélkül csak a motorikus bukásnak lehetnénk tanúi, 

 nem pedig a veszély idején a vizszín alatti mozdulatlan meghuzódásnak 

 és lebegésnek is. Ezt a tervet talán Heineoth Ottó, a berlini állatkert 

 kiváló biológusa valósithatná meg legelébb, aki a motorikus bukást már 

 is behatóan tanulmányozta. Erre vall a többi közt a Journal f. Ornithologie 

 1923, sz. 1. füzetében (p. 166) közölt ama felszólalása is, amely szerint 

 a motorikusán bukó madár körül felszálló buborékok a tollazatba zárt 

 levegőből erednek és pl. a tőkésrécze kb. ^/i liter levegőt visz a tollai 

 közt a víz alá. 



GAETKE-nek szóbanforgó észleletét tehát abban a reményben eleve- 

 níthetem fel, hogy miután ugyané szerzőnek egyéb észleletei már revízió 

 alá kerültek, ez az egy is beható vizsgülat tárgyává lészen. Meg van tehát 

 a kilátásunk arra, hogy miként a sirályok és ölyvek ballonszerü fei- 

 lebegésének magyarázatát már megtaláltuk, a kürtőszerüleg felszálló lég- 

 áramlatokban, ugy a kárókatonánál észlelt fajsúlynöveléses alámerülés és 

 lebegés kérdése is megoldható lesz. 



Ebben az érdekes vizsgálatban vidéki megfigyelőtársainkra is fontos 

 szerep vár. Ismételten észlelték ugyanis, hogy a fejéig lesülyedt helyzetben 

 vízszintesen tovahaladó buvármadár, ha fejét halálos lövés éri, rögtön fel- 

 merül és hullája könnyedén úszik a vízen. E mindenesetre fontos körül- 

 ményen kívül azonban azt is tudnunk kellene, vájjon az üldöző elől faj- 

 súlynöveléssel alámerülő és mozdulatlanul lebegő madár is feljön-e a víz- 

 színre, ha fejét lövés éri. Egyetlen ilyen, hitelesen megállapított eset is 



