AZ 19-20—32. ÉVI MAGYAR MADARJELÖLÉSEK. 57 



be, amelyek a füsti fecské-nek, a sarlós fecské-nek és a nyaktekercs-nek a 

 fészkelési területre való visszatérését bizonyítják. Az előző kettő azonban 

 nem azzal a házastárssal fészkelt, amellyel az előző évben költött. 



Megemlitendők még a más területről beszerzett és honositás céljából 

 kibocsátott foglyok jelölési eredményei. A fogolycsapat a kibocsátás helyén 

 maradt és ott szaporított is, mert a két anyamadár csapatból lett kilőve. 



A cinegefajok jelölése révén csak az eddig ismeretes eredményeket 

 nyertük és pedig : a téli etetőnél jelölt madarak évről-évre újra megláto- 

 gatják ugyanazt az etetőt, igy pl. egy kékcinege Eperjesen öt év óta minden 

 évben kézrekerült Boheandt Lajos téli etetőjénél ; a fiókakorukban jelölt 

 példányok szülőföldjükön maradnak télen át is. 



A házi veréb is megmarad a szülőföldjén. 



Intézetünk volt az első, mely a gyürüzési kísérletet nemcsak a vonu- 

 lási probléma megoldásának szolgálatába állította, hanem azt a madárélet 

 egyéb kérdéseinek a vizsgálatára is fölhasználta. Ily kérdések voltak első- 

 sorban a házastársak változtatása és pótlása, a fiókák elhelyezkedése a 

 faj fészkelési területén, az állandó vagy kóborló fajok és azok fiainak 

 megmaradása a szülőföldön stb. 



Ezért mindjárt kezdetben arra törekedtünk, hogy necsak vonuló 

 madarakat, hanem állandókat, kóborlókat stb. s hogy necsak fiókákat, hanem 

 fészkelő anyamadarakat is minél nagyobb számban jelöljünk és azok 

 további sorsát szemmel tartsuk. Megfigyelőink ezekre a kérdésekre vonat- 

 kozólag jelentékeny adalékokat gyűjtöttek egybe, amelyek alapján már az 

 1914—15. évi madárjelölési jelentésben (Aquila XXII., 1915. p. 222.) 

 kimondhattam ci fészkelöterület leffjohb kihasziiálásának tövvényét, 

 amely szerint minden egyes madár lehetőleg azon a területen él és szapo- 

 rodik, amelyen életre kelt. A gyürüzési kísérletek más területekre vonatko- 

 zólag is megerősítették ezt a törvényt, amely alól természetesen némi 

 kivételek is vannak. 



Ennek a törvénynek az értelmében azonban a madaraknál szintíf- 

 elkerüllietetlen volna a beltenyésztés. A valóságban azonban ilyennek semmi 

 nyomát se találjuk. 



Hogyan egyeztethető össze ez a két tény? Talán ugy, hogy az eiső 

 törvénynek tán nincs meg az az általános érvényessége, mint ahogyan az a 

 rendelkezésre álló vizsgálati anyag mutatja? A beltenyésztés elkerülését ered- 

 ményező berendezést véltem abban a tényben fölfedezni, hogy a legtöbb 

 madár igen gyorsan változtatja a párját. Igen gyakori eset, hogy már a 

 második költésre mind a két házastárs más házastársat választ magának. 

 Éveken át tartó házasságok előfordulnak, de felette ritkák. Itt még igen 

 tág tere nyilik a további kutatásnak. 



Az amerikaiak, igy különösen Prentiss Baldwin már igen jelentős 

 adattömeget gyűjtöttek erre vonatkozólag. Ig\- pl. egyes fajoknál már egész 



