14^ Dr. GRESCHIK JENO 



fekszik. A szemecskézettség néha kissé a mag fölé is kerül és itt világosabb 

 terecske, a vacuola egy neme látható. Legerősebb nagyitásnál több vacuolát 

 vehetünk észre, minek következtében a szemcsézettség itt nem olyan 

 tömött (3 — 4. rajz). Ezek a képződmények önkéntelenül eszünkbe juttatják 

 a GoLGi-HoLMGEEN-féle csatornácskákat, bár sejtjeinkben inkább vacuola- 

 szerüek. Nincs kizárva, hogy ezek a vacuolák az emiitett csatornácskákkal 

 összefüggésben állanak. Pálcikaszegélyük csak azoknak az — alapjukon szem- 

 csés sejteknek van, amelyek a bolyhok hámsejtjei között fekszenek, 

 a LiEBERKÜHN-féle mirigyek fundusában levőkön hiányzik. A leírtakon 

 kivül még olyan sejtekre is akadtam, — bár gyérebben — amelyek 

 csak abban különböztek azoktól, hogy sárgavörös szemcsék helyett 

 pirosakat tartalmaztak (5. rajz a). Ez utóbbi sejtek az emlősökből ismert 

 acidophil sejteknek felelnek meg. Kultschitzky szerint a sejtek az 

 absorbtio faktorai. Kull a két sejtféleséget teljesen különbözőnek tartja, 

 csak külsőleg hasonlitanak egymáshoz, Giaccio ezzel szemben a kétféle- 

 képpen szemcsés sejtet csupán egy és ugyanazon sejtféleség különböző 

 müködésbeli állapotának tartja. Magam egy esetre bukkantam, mely 

 szintén arra vall, hogy tulajdonképpen mind a kétféle sejtféleség csak 

 egy, avagy pedig a KuLL-féle eljárás nem ad megbízható eredményt. 

 Egy metszetsorozatban ugyanis az egyik metszetben egy piros szemcsés 

 sejtfél volt látható, a következő metszetben ugyanennek a sejtnek a másik 

 íele sárga szemecskékkel. A sejtfelek egymáshoz való tartozásának föl- 

 ismerését biztossá tette az a körülmény, hogy egy boholynak a csúcsán 

 feküdtek és közelükben egy abnormis alkotású sejtmag feküdt. Sajnos 

 anyagom nem futja, hogy ezt a kérdést tovább követhessem. 



Vashaematoxylines készítményeken ezeknek a sejteknek a szemecskéi 

 gyengén festődnek, sokszor a szemecskék közötti állomány erősebben 

 tartja vissza a lakkot. Minthogy a vashaematoxylin kaliumbichromat-formol 

 után a chondriosomákat is jól föltünteti, eldönthető e módszerrel az 

 a kérdés is, vájjon resorbeáló sejtek-e az alapjukon szemcsés sejtek, 

 a hogy ezt néhány szerző fölteszi. Készítményeimben a rendes bélhámsej- 

 tek tele voltak chondriosomákkal (4. rajz), ami annak a jele, hogy a sejtek 

 éppen a resorbtionál tartottak, mert Eklöf vizsgálataiból tudjuk, hogy 

 a chondriosomák az emésztés alatt a bélhámban megsokasodnak. Ezekkel 

 szemben az alapjukon szemcsés sejtekben nem voltak chondriosomák 

 (4. rajz b), a miből kitűnik, hogy nem vesznek részt a resorbtionál. Ez 

 magyarázza meg egyúttal azt is, miért világosabbak ezek a sejtek 

 szomszédjaiknál, ami Kull dolgozatának mikrophotographiáján azonnal 

 szembetűnik. BENDA-féle kristályibolyával festett metszetekben e sejtek 

 szemecskéi tömötten egymás mellett fekvők, de nem veszik föl a festék 

 szinét. 



E sejtek jelentőségéről ma még nincsenek határozott fogalmaink. 



