J64 KJSEBB KÖZLEMÉNYEK. 



1763-ban »Csepcsényi János uram a tiirkevi tanácsnál panasz- 

 képen emiitette, hogy Nagy János uram István nevű fia a Bono István 

 kertjénél levő gödörben találtatott hattyúit egyik gödörbül a másikba 

 kergette, lóháton lévén". 



Ezeket is a rétes emberek szedték össze tavasszal, mig kicsinyek 

 voltak, s a gazdasszonyok ugy nevelték, mint a ludakat. 



Rétjeinknek a hattyúk után legnagyobb vizi madara a gödény^ vagy 

 ahogy őseink nevezték: batonya vagy botona volt — hogy ez Pelecanus 

 vuocrotalus volt-e vagy crispus, azt ma már nehéz eldönteni. Azért hivták 

 egyik legnagyobb rétünket Batonyás-nak, mert hajdanában ez volt a batonyák, 

 vagy gödények kedvelt tartózkodási helye. 



A gödényt szép fehér tolláért vadászták, nagy csőréből meg a szilaj 

 pásztorok csináltak kásakavaró kanalat. Kisebb kanálnak a kanalas gém 

 csőre is megtette. 



Rétes embereink már jókor tavasszal bújták a réteket. Hajószámra 

 hordták haza a tojást. A néphit azt tartja, hogy a Zádor-hid épitésénél 

 a meszet madártojással oltották, hogy annál erösebben kössön. Az igaz, 

 hogy meg is kötötte! A Zádornak még a medrét is behordta már az eke, 

 de a hid még mindég áll! 



A rétes emberek az apró vadkacsákat, hbákat is rakásra gyűjtötték 

 és eladogatták a gazdasszonyoknak. Ezek a kis vadak szépen felnevel- 

 kedtek, meg is szelídültek. De őszre kelvén, ha nem vigyáztak rajok, 

 s el nem vágták a szárnyaikat, ugy elrepültek melegebb hazába, hogy 

 hirüket sem hallotta többé a gazdasszony. 



A rétes emberek halászó, vadászó honfoglaló őseink utódai voltak, 

 akik a Sárréten, tehát annak a Kunságba átnyúló részében is mint 

 halász, csikasz, rákász, pákász, vadász, darvász, sólymász, békász, méhész 

 és piócaszedő „élelmeskedtek". 



Azt is tudjuk, hogy régi nemes ember, nemzetes és vitézlő uraink 

 süvegéről a kócsagtollnak nem volt szabad hiányoznia. A kócsagtollnak 

 még talán nagyobb hatása volt a város ügyeire, mint a tekenős békák- 

 nak. (A tekenős békákat szekérszámra vitték Bécsbe megvesztegetések 

 okából.) 



Különben nem lett volna szabad a kócsagtollat eladni a városon 

 kivül senkinek, Laboncz Jánost 1790-ben megintik, mert „kócsagtollat 

 bátorkodott vakmerően az parancsolat ellen más külföldinek kiadni, noha 

 a város számára is megvétetne." 



A pákászok és egyéb rétséges munkával foglalkozó emberek rendesen 

 hat hétig laktak egy helyben. Ez alatt annyira kiélték azt a helyet, hogy 

 odább kellett húzódni. 



A pákászok ősszel még a gözü fészkét is megásták és szegény 

 féreg egész nyári gözülményét elszedték. A régi pákászok lőfegyvert 



