KISEBB KÖZLEMÉNYEK. 179 



nagyságú kis példány ült és egyik evett. Nagyságuk után Ítélve, nőstény 

 kettő lehetett az észlelt példányok között. 1923. I. 28. és 29-én cf és Ç' 

 szép röpülési játékában gyönyörködhettem, mikor is éles kire-kire-féle 

 hangot hallattak (mely télen bizonyára ritkán hallható). Tái)lálékuk főképen 

 galamb és veréb volt. Feltűnő, hogy az egyedeket mennyire fel lehetett 

 ismerni viselkedésükről. A kis, csaknem naponként észlelt cf pl- zsákmányát 

 a kereszten elköltvén, majdnem minden esetben azonnal a torony 

 alacsonyabb részén levő párkányzatra ereszkedett le és onnan leste a 

 repülő verebet, mig egy nagyobb példány a lakmározás után is helyén 

 maradt és ott kipihenve magát elrepült. Érdekes, hog^- mennyire békés 

 indulattal voltak egymás iránt. Ugyanazon időben (a toronynak rendesen 

 különböző szintájban levő részein) többször voltak egymás közelében, 

 anélkül, hogy egymást háborgatták volna. 



Madaraink a kiszemelt prédát nem egyszer hibázták el és pedig 

 ugy láttam, hogy amikor a veréb vagy galamb lejebb vágódott, a vándor- 

 sólyom elővigyázatosságból nem törte magát a zsákmány megszerzéséért. 

 Talán attól tartott, hogy összezúzódik a házak tetején. Itt meg kell 

 jegyeznem, hogy a városokban telente alkalmilag előforduló Falco pererj- 

 rinus példányok hihetőleg olyan vidékről valók, ahol a hegyes sziklás 

 terep megszokott volta annyira elhatározó befolyással van az élet- 

 módra, hogy a téli szálláson is hasonló körülményeket iparkodnak 

 keresni. Ugyanúgy vélem azt is, hogy a zsákmányul ejtendő madárfajok 

 milyensége is részben attól függ, mely madarak vadászásában gyakorlott 

 a sólyom különösen. A szükség a nagy területeket bebarangoló vándor- 

 sólymot, melynek igazán módjában van a neki legmegfelelőbb viszonyokat 

 feltalálhatni, bizonyára nem kényszeríti arra, hogs' telelő helyén bármivel 

 is beérje. Valószínűnek látszik, hogy a nálunk galambfogó példányok 

 ilyen életmódot folytattak fészkelő vidékükön is, viszont a síkságnak vizi 

 és mocsári madarait tizedelő sólymok a vadrécét a galambnál üg\esebben 

 tudnák elfogni minden esetben. Utóbbi szempontból érdemes megemlíteni, 

 hogy a szihériai vándorsólyom (F. peregrinus calidus Lath.) épen hazáj abeli 

 állapotai következtében, a téli szálláson is inkább a lapályon fordul elő. 



Az egész téli szezon alatt általam figyelt cf vándorsólyom szokatlanul 

 apró termetű. Sajnos, méreteit közölni nem tudom, de határozottan 

 álhthatom, hogy vércsénél nagyobbnak nem látszik; ilyen volt kb. egy 

 másik cf is, melyet, mint emiitettem, egyszer az előbbivel együtt láttam. 

 Ilyen kistermetű himet, ha a termet fehsmerhetővé nem tenné, Falco 

 subbuteo-nak lehetne gondolni. A normális him méretét semmiképen sem 

 éri el és feltétlenül törpenövésü példány, amüyen a Kleinschmidt 

 gyűjteményében levő kaukázusi és forma rhenanus példányok, melyek 

 közül az egyik cT ad. szárnyhossza 29-8 cm. (Falco peregrinus, B erajah, 

 1914. IX. és XXVII. tábla), vagy a REisEK-től említett, L auri on mellett 



12* 



