KISEBB KÖZLEMÉNYEK. 183 



egyszerre. 1918-ban C. aerugínosns-uokííka.t keresve felnevelésre, oly fészket 

 is találtam, amely körül 12 egér és ürge teteme is hevert. Ez a körülmény 

 késztetett arra, hogy e madár táplálkozását behatóan vizsgáljam. E kutatás 

 folyamán 8 fészek körül 7-nél csupán ürge- és egérmaradványt, a 8-iknál 

 4 ürge tetemét és mindössze 1 szárcsa maradványát találtam. Az 1918/22. 

 években elejtett réti héják gyomrát is megvizsgálva. 11 gyomor közül 

 7-ben volt ürge, l-ben pocok, l-ben béka, l-ben nyulfiók és l-ben tökés- 

 réce maradványa, amely utóbbit csalogatóul tettem a fészek közelébe. 



Ezek az adatok madarunkat a mi vidékünkön tulnyomólag hasznosnak 

 mutatják s ezért itt nem is igen üldözi senki. Itt a vizi madár sem fél 

 tőle. Réce, szárcsa, cankó figyelemre se méltatja. Nem is láttam, hogy 

 vizi madarat üldözött volna. 



Nem igy Szabolcsmegyében, régebbi lakóhelyemen, a számos apró 

 nádastócsa környékén, hol ürge hijján vizi madarakra van szorulva. 

 Ott e ragadozót félős figyelemmel kiséri a szárcsa és cankó, károsságáról 

 pedig a sok kifosztott fészek tanúskodik. Egyik réti héja-fészek körül 

 magam is csupán szíü-csa- és más vizi madár tollait találtam. Szabolcsi 

 vadásztársaim kíméletlenül üldözik is, mert mindegyikük tanuja volt már 

 kártételének. Bessenyey István. 



Fecskefogó vércse. 1922. szeptember 22-én kb. 20 — 25 füsti 

 fecske és 40 — 50 molnárfecske röpködött a budai Törökvész dülö 

 fölött, mikor hirtelen megjelenéssel villámgyorsan közibük vágott egy 

 vörös vércse, mely azután egy körforgás után már mérsékeltebb evezéssel 

 vonult tova, mialatt néhány fecske riadó vészj élezés közben cikázva 

 követte egy darabig. 



Midőn a nőstény vércse, — valószínűleg az a példány, mely a 

 kisérletügyi főépület tornyán fészkelt. — fölöttem keresztben tovaszállt, 

 távcsövemmel tisztán kivehettem, hogy karmai között egy még vergődő 

 fehérhasu kis madarat vitt : a Cerchneis tinntinculus tehát egy DeUchon 

 urbicát fogott. Valószínűnek tartom, hogy a DeUchon egy még gyakorlatlan 

 és tapasztalatlan juvenis volt, mely talán fáradt is lehetett. 



Waega Kálmán. 



Téli tapasztalataim Babapusztán. Az 1921/22-ik zord télen a 

 madárNÍlág erősen rászorult az emberek köny őrületére. Etető kunyhóm 

 tele is volt szén- és kékcinegével, valamint az etető aljára járó fenyő- 

 pintyekkel, melyekből 20 — 25 is jött egyszerre. Egy ökörszemet az 

 ablakpárkányra szórt legyekkel tápláltam. A 7 feketerigó számára 

 külön etetőszekrényt tettem ki, melyet üvegezés helyett mélyen lenyulá 

 eresz védett a hótól. Éleimül vagdalt főtt húsfélét és ebédmaradékot, 

 valamint magvakat raktam bele. A feketerigókon kivül fenyő- és léprigó^ 



