184 KISEBB KÖZLEMÉNYEK. 



szén- és kél'einege. meggyvágó^ süvöltő^ erdei és fenyőpinty, 1 seregély és 

 1 vöröshegy is járt erre az etetőre, melynek vendégeiben az ablakból 

 gyönyörködtünk. Az odatolakodó verebeket kénytelen voltam földreszórt 

 magra csődíteni s apró sóréttel közéjük lőni ; 1 — 1 lövésre 20 — 22 darabot 

 is ejtettem. A csapatosan érkező sármányol\ erdei pintyek és huhos- 

 paesirtáJi- számára az istálló fala mellé is szórtam szemet. Az erdei 

 Xiintyek a szörnyű hideg elöl éjjelre a melegágyakat körülvevő trágyába 

 bújtak. A vetési varjak is oly Ínségbe jutottak, hogy még a Celtis- 

 bogyókra is rákaptak; százával hullottak el, megfagyva. Ezeket azonnal 

 elköltötték az egerész ölyvek, melyekből állandóan 6 — 8 darab volt parkunk 

 tölgyesében. Fácánainkért aggódva, néhány ölyvet lelőttünk, de gyomrukban 

 csak varjumaradványokat találtam. Annál több kis madár maradéka volt 

 a nagy számban itt telelő karvalyokban. Hiába lőttük őket, mindig ujak 

 jöttek az elejtettek helyébe. Ezek is anmára ki voltak éhezve, hogy amikor 

 egyet lelőttem s a még vergődő madarat felakartam venni, a másik karvaly 

 mint a villám csapott reá, közvetlenül lábam előtt. Megesett, hogy mikor 

 egerész-ölyvet lőttem, pár perc múlva már rajta volt egy másik ölyv és 

 megette fajtársát. Az este lelőtt karvalyokból reggelre csak a hátrész 

 maradt meg. Az Ölyvek e télen dögből éltek és alaposan meg is híztak, 

 mint a felbontottakon észlelhettem. Az örvös galambok a még akkor is 80 cm. 

 magas hó idején érkeztek s ezek is a Celtís bogyóin tengődtek. Szerencsére 

 tavaly oly óriási Celtís-termés volt, hogy feketék voltak tőle a fák. Ez éxhen 

 már , sokkal gyérebb a Celtis-termés, de remélhetőleg nem ismétlődik 

 meg a tavalyi tél szigorúsága. Feenbach Károlyné. 



Erdei szalonka nyáron. Habár közismert dolog, hogy az erdei 

 szalonka fészkel nálunk, mégis az erre vonatkozó adatok gyarapítása 

 érdekében szükségesnek találom megemliteni, hogy 1922. június 11-én 

 a gödöllői erdőben Szent Jakab mellett egy erdei szalonká-t láttam. 

 Nagyon föltűnően viselkedett. Öt-hat ízben kb. 50—80 lépésnyi távolságra 

 leszállott, ott mintha beteg volna, vergődött a földön, csapkodott a szárnyával, 

 szóval betegnek tetette magát, hogy elcsaljon a fészkétől vagy a fiaitól. 



Pawlas Gyula. 



A tengelic és a platángolyó. A CardueUs elegáns Steph. a Város- 

 liget-ben az 1888 — 1901. években elég ritkának volt mondható és inkább 

 csak telente mutatkozott, de azután megtelepedett és 1908. óta mint 

 állandó fészkelő madara a L í g e t-nek meglehetősen elszaporodott. A költési 

 idő némi rovartáplálékától eltekintve az esztendő nagyrészében főleg fenyő-, 

 nyír- és éger-maggal táplálkozik, de tavasszal a szil és nyár virágait is 

 szívesen megdézsmálja, — télen azonban tapasztalatom szerint majdneui 

 kizárólag a platánfa (Platanus oeciden talis) hosszú kocsánokon csüngő 



