12 



Bos mener, at Boghvede ikke er heldig at anvende som 

 Fangstplante overfor Aal, der i længere Tid har levet i 

 Rug, men anbefaler derimod, ogsaa som mindre kostbart, 

 efter at Vinterrugen er rykket op, at saa Sommerrug til 

 Afgrode; dels vil en stor Del Aal bortskaffes med Vinter- 

 rugen, dels vil Sommerrugen, der voxer hurtigere og kun 

 i kortere Tid huser Snylterne, ikke lide saa meget ved 

 Angrebet som Vinterrugen. 



Hvedeaalen (Tylenchus Tritiei Duj). 



Hunnens Længde er 2 x k- — 5 Mm., Hannens c. 2. Bag- 

 enden er tilspidset hos begge Kjon ; hos Hunnen aftager 

 den jævnt i Tykkelse, hos Hannen mere pludselig. Hvede- 

 aalen lever i Hvedekorn eller maaske rettere i Galler, der 

 er traadt i Kornenes Sted; saadanne omdannede Hvedekorn 

 er mørkebrune eller sorte, mindre end de normale, kortere 

 og ofte skarpt kantede. De besidder en haard, træagtig 

 Skal og indeholder en hvid Substans, der ligner Mel, men 

 i Virkeligheden bestaar af en Masse smaa Orme, omtrent 

 Vio Mm. lange, der ligger ubevægelig slyngede ind imellem 

 hverandre. Dette er Hvedeaalens Yngel, paa hvilket Sta- 

 dium Hanner og Hunner endnu ser ens ud. De kan i 

 tør Tilstand holde sig levende i mange Aar: man har 

 endog Exempler paa, at 25 Aar gamle Galler indeholdt 

 levende Aal. Saasnart der kommer Fugtighed til, lever 

 Dyrene imidlertid op; indtræder der atter Tørke, ligger de 

 igjen skindøde; dette kan gjentage sig flere Gange. Ved 

 hver Overgang fra Skindød til aktivt Liv forbruges der 

 imidlertid en Del af den i deres Legeme ophobede Keserve- 

 aæring, hvorfor Ormen kun kan taale et vist Antal saa- 

 danne Overgange. 



Naar af Aal angrebne Hvedekorn bliver saaede sammen 

 med sunde, og der trænger Fugtighed ind i dem, lever 

 Ormene op og arbejder sig, naar Skallen er bleven til- 

 strækkelig blod, igjennem denne og ud i Jorden. Her skal 

 de kunne vandre indtil 20 Cm. De trænger derpaa ind i 



