ir> 



uskikkede til dette Hværv, hvad der skader Planten langt 

 mere end det forste. Planterne gulner derfor snart, visner 

 og gaar i Keglen ud for Skridningen. Skrider Axet, bliver 

 dette svagt, og Kornene faa og daarlige. 



Allerede fra 1829 er der fra Lom i Norge blevet klaget 

 over en Sygdom paa Bygget, som man gav Navnet « Kroken » 

 efter de omdannede Redder. Aarsagen til Sygdommen er 

 imidlertid forst bleven kjendt ved Se høy en s Undersøgelser 

 i 1885. Af ham er Dyret beskrevet og har faaet Navnet 

 Tylenchus Hordei. I Begyndelsen af Firserne optraadte 

 den ogsaa i svensk Norrland. Kun fra 

 disse to Lokaliteter kjendes den paa Byg, 

 hvorimod den her i Landet hyppig op- 

 træder paa Marehalm ; i Odenseegnen er 

 den tillige funden paa E n g - E a p g r æ s. 

 Faren for Angreb paa Byg er saaledes 

 til Stede, hvorfor Landmændene bor have 

 deres Opmærksomhed henvendt paa den. 

 Hvis Sygdommen skulde indfinde sig i 

 en Egn paa Byg, bor Marehalmen lier 

 udryddes, og Bygavl ophore i nogle Aar. 

 Kampen mod dette Dyr, der har saa faa 

 Værtplanter, kan nemlig lettest fores 

 gjennem Udhungring. Det er imidlertid 

 ikke tilstrækkeligt at lade Jorden ligge 

 Brak ét Aar, da disse Dyr ligesom deres 

 nærbeslægtede indtørrede kan holde sig 

 levende i flere Aar. 



Paa de angrebne Steder i Marken 

 bor Planterne øjeblikkelig graves op og 

 brændes, ligesom Jorden nøjagtig maa 

 undersøges , og de lose Rodknolde samles og tilintetgjores. 

 Vil man være meget forsigtig, graver man dernæst en 

 Groft om det angrebne Stykke, da Knoldene let med Regn- 

 vand kan skylles over paa den tilgrænsende Jord. Ogsaa 

 Mennesker og Dyr kan sprede Aalene, idet Knoldene, naar 

 Jorden er fugtig, let hænger ved Træsko, Dyrenes Hove 



Fig. 'J. Marehalm med 



G-aUe, frembragt af 



Bygaalen ( 'l'nU nchus 



Hordei)- 



