41 



Kun i den sydlige Del af Landet er den nogenlunde al- 

 mindelig. 



Den bedste Maade at komme Jordkrebsene til Livs paa 

 er ved at odelægge deres Reder. Dette maa helst ske i 

 Juni— Juli. Deres Gange og Reder kan man let rinde, da 

 Planterne over dem visner hen. Efter Regnvejr vil det 

 lettest lade sig udføre, da Gangene saa let falder i øjnene. 

 Man har ogsaa forsogt at fange Jordkrebsen ved at grave 

 Urtepotter, hvis Hul i Bunden først lukkes med en Kork- 

 prop, ned i deres Gange i Jorden, saaledes at Urtepottens 

 Rand er sænket lidt under Gangen. Jordkrebsen vil da 

 falde ned i disse Fanggruber, hvor de let vil kunne samles, 

 da de ikke kan arbejde sig op ad Væggene. 



Ørentvisten (Forficula auricularia L). 



Ørentvisten har et langagtigt, fladt Legeme og naaer 

 en Længde af 15—21 Mm. Det rodbrune, hjærteformede 

 Hoved er bojet lodret nedad og gaar bagtil over i en smal 

 Hals. Paa Hovedet sidder der et Par smaa borsteformede 

 Folehorn og et Par smaa kugleformig fremspringende, sorte 

 Øjne. Brystet er brunt, Bagkroppen mørk kastanjebrun 

 og ender med en Tang, der hos Hannen er større og har 

 buede, paa den indvendige Side takkede Arme, hos Hunnen 

 mindre med lige, ikke takkede Arme. Benene er gule. 

 Forvingerne er meget korte, stive Dækvinger, under hvilke 

 Bagvingerne foldes sammen baade paa tværs som hos 

 Billerne og paa langs som hos de øvrige Skindvingede. 

 Den ligner meget en Rovbille og holder ogsaa som denne 

 Bagkropsspidsen bojet opad og fremad. Tangen bruges 

 dels som Vaaben, dels til at folde Vingerne ud af deres 

 sammenlagte Stilling under Dækvingerne, maaske ogsaa 

 til at folde dem sammen og gjemme dem. 



Om Dagen sidder den som oftest skjult i mørke Kroge 

 og kan da tilfældigvis komme ind i Ørene paa Mennesker, 

 der har lagt sig til at sove i det Frie: men at den særlig 



