185 



alle vore Kornsorter; i Sommeren 1898 var Angrebet 

 særlig hyppigt paa Hveden: fra de forskjelligste Egne af 

 Landet blev der klaget over dette Angreb. 



Sneglene fortæres af Muldvarpe, Svin, Ænder, Høns, 

 Krager, Stære og andre Fugle, Frøer, Tudser og nogle 

 Rovinsekter. Deres værste Fjender er imidlertid Kulde 

 og navnlig Tørke. Som Middel til at dræbe dem til— 

 raades det at bestrø Markerne med Stoffer, der udtrækker 

 Vand af dem, f. Ex. Kogsalt eller Kalk. Det Sidste, der 

 ikke er kostbart, er liere Gange anvendt med Held; man 

 benytter frisk læsket Kalk, der let pulveriseres, og udstrer 

 heraf en halv Snes Hektoliter pr. Hektare. Udstrøningen 

 maa foregaa meget tidligt om Morgenen, medens Sneglene 

 endnu er fremme, ti rører Kalken dem ikke, tager de 

 ingen Skade. For at værne sig mod Kalken udsondrer 

 Sneglene en Mængde Slim, der danner et Hylster om dem, 

 som de derefter snart forlader. Saar man nu atter Kalk 

 ud paa samme Maade som første Gang efter 10—15 Mi- 

 nutters Forløb, er Sneglene ikke i Stand til atter at ud- 

 skille Slim; og uden dette Beskyttelsesmiddel vil de strax, 

 naar de berøres af Kalken, skrumpe ind og dø. Denne 

 Fremgangsmaade gjentager man flere Morgener efter hin- 

 anden, og man vil da snart have udryddet Sneglene af 

 Marken. Ved en saadan Kalkudstrøning kan øjne, Ansigt 

 og Hænder let angribes, hvorfor man bor iagttage den 

 Forsigtighedsregel at gnide Øjenbrynene med Olje før Ud- 

 strøningen, og bagefter ikke at vaske Ansigt og Hænder 

 med Vand, men med Olje. 



Er Afgrøden paa en Mark helt ødelagt, og man saa- 

 ledes ikke behøver at tage Hensyn til Planterne, vil 

 Tromling i tørt Vejr eller Harvning i fugtigt Vejr kunne 

 dræbe en Mængde Snegle. Man kan ogsaa ødelægge Sneg- 

 lene ved at strø et Bælte af Avner, helst af Byg, langs 

 Markerne, hvor disse støder op til Steder, hvor Sneglene 

 kan gjemme sig om Dagen: Græs- eller Kløvermarker, 

 Diger osv. Sneglene vil da paa deres Vandringer om 



