Dvbde, træffes den langt nede; er der kun et tyndt Jordlag fros- 

 set, træffes den højt oppe. Det kan ske, at Larverne overraskes 

 af Kulden og fryser inde, men naar de senere tør op, kan de 

 godt leve videre. 



Naar Larven skal til at forpuppe sig, gaar den et Stykke 

 ned i Jorden (dog ikke meget dybt, sjælden over i Fod under 

 Jordoverfladen) og danner sig en lille Hule med glatte Vægge, 

 hvor den senere træffes som Puppe. Forpupningen foregaar i 

 Begyndelsen af Juli Maaned, altsaa naar Dyret er 3 Aar gam- 

 melt. 5 — 6 Uger senere bliver Puppen til udviklet Insekt, altsaa 

 allerede i August Maaned. Da Insektet først kommer op af 

 Jorden i Maj næste Aar, maa det saaledes som udviklet Olden- 

 borre opholde sig omtrent 3 Fjerdingaar nede i Jorden. Efter- 

 som Jorden fryser om Vinteren, vandrer den nedefter, saa at den 

 holder sig nogle Tommer under det frosne Jordlag; senere gra- 

 ver den sig atter opefter. 



Oldenborren har altsaa hvad man kalder enjjraarig Generation, 

 hele Udviklingen tager fire Aar. Ikke desto mindre træffer man 

 udviklede Oldenborrer hvert Aar her i Landet, men kun hvert 

 fjerde Aar optræder de paa hvert Sted i større Mængde, saa- 

 ledes at det bliver hvad man kalder <(Oldenborreaar». Der er 

 altsaa fire forskellige Slægtfølger af Oldenborrer, der passerer 

 gennem Tiderne uberørte af hinanden, men paa hvert Sted er 

 kun den ene rig paa Individer. Hvad Aarsagen er til, at den 

 ene Slægtfølge har faaet og gennem lange Tider bevaret denne 

 Overvægt, er ubekendt. 



Oldenhorreaaret falder de fleste Steder her i Landet i Aaret 

 før Skudaar (1883, 87, 91, 95, 99, 1903 osv.). Enkelte Egne 

 har dog Oldenborreaar to Aar før Skudaaret; dette er Tilfældet 

 med Egnen ved Kallehave (medens andre Egne af Sydsjælland 

 har Odenborreaar sammen med det øvrige Land) og paa Lolland- 

 Falster. Af stor Interesse er det, at Antallet af Oldenborrer i 

 flere paa hinanden følgende Oldenborreaar svinger stærkt op og 

 ned. Efter de store Oldenborreaar i 1855 og 1859 følger en 

 Nedgangsperiode i Treserne og Halvfjerdserne; i Firserne stiger 

 atter Tallet til en overordentlig Højde, i 1883 og 87 var der 

 særdeles mange Oldenborrer; i 1891 og 95 var Antallet atter 

 taget betydelig af. I 1899 steg det atter lidt; men i 1903 var 

 der næsten ingen Oldenborrer mere; der blev da i hele Landet 

 kun samlet lidt over 8000 Pd., medens der i 1887 blev samlet 

 over 7V2 Million Pd, og i 1899 endnu henved 1,700,000 Pd. 



