hjemsøgtes af Larverne. Mellem de træagtige Planter, som Lar- 

 verne var værst ved, nævner han Hindbær, Stikkelsbær, Æbletræ, 

 Røn m. fl.; af urteagtige Planter Jordbær, walle Sorter Roer«, 

 Hovedkaal, Spinat, Kartofler, Bønner, Ærter, Salat, Georginer osv. 

 Mindre slemme var de ved Roser, Ribs, Blommer, Kirsebær, 



Pærer, Kvæder, Tjørn, Val- 

 nød, Philadelphus, Lonicera 

 osv.; og af urteagtige Plan- 

 ter ved Gulerødder, Selleri, 

 Persille, Pastinak, Rajgræs, 

 Levkøjer, Gyldenlak m. fl. 

 Helt fri gik: Rhus, Atlan- 

 thus glandulosus («disse in- 

 deholde giftige og skarpe 

 Stoffer))), Cyti^us, Colutea, 

 Spartium, Genista («som in- 

 deholde skarpe Stoff^er«), 

 Ptelea («hvis Rødder er 

 af stærkt krydret Lugt og 

 skarp Smag))), Hyld, Ber- 

 beris, Benved, Solbær «og 

 alle de Sirribs, der høre til 

 Solbærarten, saasom Ribes 

 aureum, sanguineum . . .etc, 

 hvorimod alle Ribes-Arter- 

 ne, der høre til Stikkels- 

 bærrene .... aldeles blev 

 afgnavede)). De kan over- 

 gnave Rødderne af træag- 

 tige Planter af indtil en 

 Penneposes Tykkelse; tyk- 

 kere Rødder afbarker de. 

 Unge, faa Aar gamle Plan- 

 ter dræbes sædvanlig, idet Rødderne afgnaves, medens ældre Planter 

 sjælden bUver saa stærkt beskadigede, at de gaar ud; men man har 

 dog Eksempler paa, at Graner af 5 — 6 Alens Højde og 2V2 Tom- 

 mes Tykkelse er gaaede ud som Følge af Larvernes Angreb. 



Hvad Larvens Levemaade iøvrigt angaar, bemærkes, at den 

 om Vinteren opholder sig længere nede i Jorden, dog ikke hele 

 Tiden i samme Dybde, men saaledes at den i Reglen er nogle 

 Tommer neden under det frosne Jordlag; fryser Jorden indtil stor 



Fig 4. Ung Bøg, hvis Rødder er afgnavede og af- 

 barkede af Oldenborrelarver. Lidt formindsket 



