46 



den 0,4—0,6 af längden), med vidden vid fruktämnets topp 

 0,4 4—0,71 af största vidden upptill och tänderna öfverhuf- 

 vudtaget smala (bredden 0,6—0,78 af längden), jemnt af- 

 sinalnande, nastan trubbiga. Blorastängeln är, genom bla- 

 dens och bladskafteus längd, obetydligt längre än dessa. 

 Kronans brämvidd är 12 mm, hos den macrostyla, 8 — 10 

 hos den microstyla formen. 



Da jag här ofvan framhällit bladen med tvär eller run- 

 dad bas säsom den för Fr. officinalis typiska formen, har 

 jag dermed ej velat liafva sagdt, att alla geuom en tvär 

 eller rundad bas iitmärkta blad vore att som typiska anses. 

 Tvärtom variera de, säsom af öfversigten framgär, betydligt. 

 Bland dessa vexlande bladformer är det den med namnet ge- 

 niiina betecknade, som företrädesvis torde fä betraktas som den 

 typ eller medelpunkt, hvarifrän de öfrigaät olika hali divergera. 

 Sälunda divergerar subf. firma at sitt hali genom sinä ofta styfva, 

 temligen stora och längsträckta, ofta längskaftade blad, de 

 öfriga deremot at motsatt hali genom en större relativ bredd, 

 tunnhet och mindre härighet. Närmast genuina torde pä ena 

 sidan media komma, genom sin ännu gräludna undersida, 

 uti maxima utvecklande en ovanlig storbladighet, pä andra 

 sidan varia, genom sinä hos en del exemplar fastare och 

 iindertill tunnt gräludna, smä blad, hvilka smäningom hos 

 andra blifva tunnare och undertill alit mera finhäriga, ända 

 tili nastan glatta och gröna, antingen fortfarande smä eller 

 smäningom större, uti cordata antagande en mera hjertlik 

 form, uti elliptka nastan elliptisk, hos tenuissima äter ut- 

 märkande sig genom sin ytterst tunna bygnad, sin storlek 

 och sinä mycket länga skaft. Ifrän varia divergerar äter 

 intermedia genom en vanligen mera afsmalnande bas och 

 längsträckt form, sälunda bildande öfvergängen tili attenuata. 



I betraktande af det stora intiytande som pä bladen i 

 allmäuhet utöfvas af lokala förhällanden, säsom växtplats, 

 olika grad af fugtighet, belysuing o. s. v., och förutsättande 

 möjligheten att i fodrets och fodertändernas form tinna af 

 dylika yttre lokala förhällanden mindre beroende eller sä att 

 säga sjelfbtändigare och för vissa bestämda former mera ka- 



