47 



raktäristiska olikheter, har jag imderkastat dessa sednare 

 en närmare granskuing. Resultatet har dock ej motsvarat 

 förväntan. Ty, om ock vissa egendomligheter, isyunerhet i 

 fodertändernas form, visat sig vara mycket kännspaka, har 

 pä andra sidan en sä stor obeständighet yppat sig, tili och 

 med hos samma individ och ännu mer hos individer som i 

 alit annat med hvarandra öfverensstämma, att nägot afse- 

 ende i allmänhet ej torde kunna fästas dervid, sävida ej en 

 i det stora hela taget mera genomgäende egendomlighet i 

 detta hänseende sammanträffar med andra gemensamma 

 egeuskaper, exempelvis hos bladen. 



En sadan, temligen lätt igenkänd form har jag trott 

 mig finna i den af mig kallade f. apiculata, iitmärkt genom 

 en smal, tvärt hopdragen udd pä den eljes temligen breda 

 och längt iipp nastan jemnbreda fodertanden, stundom ät- 

 följd af en eller par vinkliga utbugtningar eller tänder i 

 tandens kant. Fodret är för öfrigt smalt (största bredden 

 0,5 3 — 0,6 5, undantagsvis 0,7 7 af längden), med vidden vid 

 fruktämnets topp 0,3 5 — 0,7 af största vidden upptill, och 

 grönaktigt, samt bladen mycket längskaftade och temligen 

 längsträckta (45 — 80 mm.), med bredden 0,4-6 — 0,61 af läng- 

 den, tunna, smalt äggrunda tili äggrundt aflänga med smä- 

 ningom afsmalnande tili rundad, undantagsvis tvär bas (f. 

 intermedia) och tunnt gräluden eller grägrön, glest finhärig 

 undre sida. Kronans brämvidd mäter 9 — 10 mm. hos den 

 macrostyla och 8 mm. hos den microstyla formen. De un- 

 dersökta exemplaren äro tagna i Sääksmäki pä stenig fors- 

 strand vid Valkiakoski och pä skuggig gräsmark inom en 

 gammal trädgärd pä Rapola. 



Ungefär likartade fodertänder, men med mindre tvärt 

 hopdragen udd, finner man i sällskap med smalare, jemnt 

 tillspetsade, med eller utan hvass spets, hos nägra exemplar 

 af f. intermedia frän Sääksmäki och Vesilaks samt af subf. 

 varia af f, typica frän Kaukola. Af dessa kommer det frän 

 Sääksmäki (ängsbacke pä Lotila) närmast apkulata och 

 torde kanske dermed böra förenas, ehuru en stor del tänder 

 äro jemnt afsmalnande. 



