140 



smästräfva och tint cilierade och försedda med tydlig borst, 

 da deremot rhacliis, i likhet med sträet, hos F. glauca Lam. 

 enl. Hackel och Herb. Norm. är ätminstone nedtill slät, och 

 blomfjällen fullkomligt glatta och släta, samt dessutom hos 

 den Oläiidska fornien borstlösa och endast försedda med 

 kort udd, och vippgrenaraa dessutom tydligt flerböjda och 

 utstäende. Hvad vaxöfverdraget hos F. glauca beträffar, 

 sä torde det visserligen pä äldre herbariiexemplar vara mer 

 eller mindre förstördt, dock har undert. pä vida äldre exem- 

 plar äa de i fräga varande funnit äiinu tydliga rester deraf, 

 i synnerhet i bladslidornas färor och under ledknutarne. 



Hvad för öfrigt den i Ingermauland likasom pä Öland 

 och i Skäne pä sandfält förekommande och enl, Meinshau- 

 sens Flora Ingrica säsom karaktärsväxt iippträdande Festuca 

 formen beträffar. sä torde ej heller den vara F. glauca Lam., 

 utan, säsom af exemplaret i Herh. Norui, och Hackels upp- 

 gifter framgär, F. caesia Sm. (F. ovina f. glauca a sabulosa 

 Andrs. Gram.). Den egentliga F. glauca Lam. hav ej an- 

 träffats uordligare än i Pfalz, södra Schweiz och i närheten 

 af Prag i Böhmen. 



Den i fräga varande fiuska formen, hvilken i likhet 

 med Hackels F. ovina var. dariuscula (F. duriuscula L.) 

 skiljer sig frän F. ovina var. vulgaris genom gröfre växt, 

 med gröfre och styfvare samt släta blägröna blad (dock 

 utan vaxöfverdrag), talrika vid roten qvarsittaude förviss- 

 nade bladlösa slidor och större smäax, öfverensstämmer 

 dock ej fuUständigt med nägon af de af Hackel anförda sub- 

 varieteterna, utan afviker frän den uärmast stäende genuina 

 genom högre växt samt smästräfva och svart ciherade, 

 stundom pruinerade blomfjäll, frän sub var. crassifolia äter 

 genom smalare blad, sträf rhachis och vippgrenar samt 

 kortare borst, hvarjämte den särskildt utmärkes genom un- 

 der ledknutarne vanligtvis smäludet strä, och torde den med 

 afseende pä sin viixtplats pä sandstränder vid säväl haf som 

 insjöar, lämpligare kunna benämnas subvar. litoralis. Dä den 

 mig veterligen ännu ej blifvit beskrifven, torde ett närmare 

 angifvande af dess kännetecken här tillätas mig. 



