60 



det genom ej fullstäjidiga parapsider samt genom hannens antenner 

 hvilkas sista led är kloformigt tillbakaslagen mot den ll:e. 



KroiJpen är i allmänhet grofhårig och ganska undersätsig, abdo- 

 men oftast tecknad med flera vanligen gula band. Hufvudet är tjockt 

 hjessan bakom ocellerna hos honan oftast försedd med 2 små i bott- 

 nen ludna gropar; pannan emellan antennerna tydligt kölad, dessa 

 sednare ej särdeles klubblika; clypeus oftast smalt utskuren eller "ur- 

 bräddad hos honorna, skarpt utskuren och merendels gul hos han- 

 narne; mandiblerna hafva det yttre långsträckta basalfältet inneslutet 

 inom upphöjda lister, af tänderna äro hos honan de 2 öfre breda 

 urbräddade, så att de på visst sätt lilifva beväpnade med 6 tänder 

 på insidan då spetsen tages med i räkningen; palper och tunga äro 

 ej långa. Pronoti collare är tydligt afsatt och berör i midten mcso- 

 notum, skuldrorna äro räta, stundom taggformigt framspringande hos 

 hannarna och oftast prydt med en gul fläck eller band. Mesonotum 

 har parapsiderna vid basen tydliga, sculpturen temligen stark och 

 nästan rynkig ; metathorax har fältet tydligt inneslutet inom upphfijda 

 lister, af hvilka sidolisten ungefär i midten har ett kort tandformigt 

 utsprång; squamulee äro ej upptill uddtandade. Vingarne hafva gan. 

 gka långt stigma, radialfältet med svagt utbildadt bihang. Abdomen 

 har postpetiolus mer eller mindre transversel och alltid tydlig tvär- 

 list; dess 2:a ventralsegment erbjuder de bästa karaktärer för de 

 svårskilda arternas skarpare l^egränsning Hos några är det nenili- 

 gen, sedt ifrån sidan, alldeles platt längs midten och stupar fi'amtill 

 under en rät vinkel mot basalfåran, som har långa starka ribbor, 

 hos en annan grupp är det längs midten kullrigt och svagt nedslut- 

 tande mot basal-fåran, som äfven här är försedd med ganska starka 

 ribbor; den sista gruppen innefattar de arter, hvilkas 2:a ventral-scg 

 ment är platt längs midten och ej stupande mot basalfåran, hvars 

 ribbor äro kortare och finare. Bakbenens höfter äro vid basen för- 

 sedda med en trubbig tuberkul. Mesosternum saknar den upphöjda 

 sidolisten, som utmärker Lionotiis och äfven förekommer hos Oäyncrua^ 

 En större eller mindre gulaktig fläck på hvarje tinning och en lika 

 färgad öfver antennernas insertion i midten af pannan är genom- 

 gående hos alla ai^ter och upptages derföre ej särskilt i beskrifnin- 

 garne. 



Wesmael, som först bi'agte reda inom arterna af detta slägte, 

 särskilde till en början endast 2 arter; sedermera sönderdelade han 

 A. parictwDi i trenne, af hvilka A. ovwentrin skarpast karaktoi-iscra- 

 des. Längre hafva äfven de nyaste författarne ej hunnit, oakladt A. 

 pariehim och ill en del A. i/v/ascmfif.yär en complex af flera species. 



