48 



Subtribus Pteromalides. 



Caput vertice interdum medio acuto, oculis rarius 

 hirtulis, facie interdum medio prominente; clypeo rarius 

 discreto, genis plerumque teretibus; mandibulis 3 — 4 den- 

 tatatis, seepius sinistra 3-, dextra 4-dentata. Autennse 

 in medio vel infra medium f ron tis insertse, scrobe frön tis 

 rarissime profunda, annellis 2 parvis, 2:o plerumque ma- 

 jore; funiculo 6-articulato sed articulo primo interdum 

 abrupte minore annuliforrai, clava $ rarius articulis plane 

 liberis. Thorax scapulis numquam plane discretis, scu- 

 tello freno sutura nulla distincto. Alse prasstigmate rarius 

 magno, radio interdum clava sat magna, stigmate ssepis- 

 sime tenui, nervö spurio e medio cubiti egrediente; ma- 

 culis fumatis rarissime ornatse. Abdomen petiolo baud 

 longOj plerumque transverso, tf paullo longiore, terebra 

 anum rarissime superante. Tibise posticse rarius 2-calca- 

 ratse. Corpus plerumque seneum vel viridi-metallicum. 



Med denna grupp äro vi hunna till den svåraste afdelningen 

 inom hela familjen. Om ock ej arterna äro så talrika som man af 

 Walkers och Foersters arbeten skulle förmoda, så äro svårigheterna 

 ändå betydliga med afseende på deras fördelning i genera eller 

 subgenera. Flera sådana hafva redan blifvit af de ofvannämda för- 

 fattarne framstälda; men dels äro många af dem baserade enda8t 

 på sexuella formkarakterer, dels äro ej få uppstälda efter oriktiga 

 observationer på de så kallade annelli, såsom man kan se af Foer- 

 sters synoptiska tabeller. Walker indrog sjelf dessa slägten, eme- 

 dan han ansåg dessa annelli ej vara af tillräcklig betydelse för 

 uppställande af genera. Foerster deremot ujiptog dem på grund 

 af det ej ringa antal arter, som till följe häraf komme att afskiljas 

 från slägtet Pteromalus. Nekas kan ej, att det skulle vara af stor 

 vinst för indelningen om antenn-ledernas proportion kunna läggas 

 till grund för grupperingen; men dervid möter ty värr! den svå- 

 righeten att dessa antennsträngens leder stundom variera hos kö- 

 nen, så att man ej kan veta på förhand när dessa annelli äro lika 

 bildade hos hanne och hona. Ibland de bästa kännemärken äro 

 onekligen mandiblerna, hvilkas olika dentition lemnar säkra karak- 

 terer för båda könen; men då jag ej varit i tillfälle att undersöka 

 alla arterna, så har jag försökt att på grund af antennklubbans 



