26 TYCHO TULLBERG, 



Maerotoma rufescens, som torde kunna tjena till typ för Templetoniince, öfverensstämmer med af seende på 

 de honliga generationsorganens histologiska byggnad fullkomligt med föregående art, men formen af dessa organ 

 är betydligt afvikande. De bada äggstockarna (V. 12 uv) äro nämligen har skilda anda fram till vagina (V. 

 12 vg), samt bestå livar och en af två liufvudlober, en alldeles rak och nästan cylindrisk (V. 12 Ii), belägen 

 under magsäcken nära djurets medellinie, och en mera tillplattad, i mänga flikar utlöpande sidolob (V. 12 le), 

 som blott på ett ställe sammanhänger med den förra, samt sträcker' sig utefter magsäckens .sida. Den slutar 

 framåt med tveune spetsar, en undre och en öfre (V 13), som isynnerhet hos outvecklade exemplar äro sär- 

 ili les tydliga (V. 14). 1 livar och en af dessa lober utveckla sig nu, på samma sätt som hos Smintkurus, en 

 mängd ägg, hvilka lika litet bär som hos nämnda djur ligga ordnade i några bestämda rader. Nära vaginas 

 mynning finnas äfven har ett par körtelartade Inorgan, liknande dem hos Smintkurus, men ulan något mörkt inne- 

 hall. Vulva utgöres af en transversel springa, belägen på en konisk upphöjning. 



Inom Lipurincrnas grupp har jag undersökt de honliga generationsorganen hos Achorutes murorum (X. 

 17. 18), och äro äfven dessa till sin byggnad öfverensstämmande med samma organ hos de båda föregående 

 grupperna, men till formen nästan ännu enklare. Äggstockarna bestå här af raka, enkla eller föga flikiga säckar 

 (X. 17 ov, 18 ov), samt äro skilda utefter hela sin längd och öppna sig bakat i en helt kort vagina (X. 17 

 vg, 18 vg), äfvenledes försedd med körtelartade biorgan af samma utseende som hos Maerotoma. Vulva är bil- 

 dad i likhet med de bada föregående formernas. 



De hanliga generationsorganen bestå hos Smintkurus fuscus (11. 1, 2) af testes (II. 1 ts, 2 ts) med 

 tydligt afsatta sädesledare, väsa deferentia (II. 1 vd), och sädesgång, duetus ejaculatorius (II. 1 de). Testes 

 likna till sin yttre form i hög grad äggstockarna hos samma djur. De bestå af en smalare del, pars tenuis 

 testis, hvilken motsvarar de fria delarna af äggstocken, och en bredare, nästan triangulär del, pars lata testis 

 (11. 2 plt), motsvarande aggstockarnas bakre med hvaraiulra sammansmälta delar, pars communis ovariorum. 

 Testes äro dock utefter hela sin längd fria och utmynna livar för sig genom de ofvannämnda sädesledarna. De 

 främre smalare delarna af testes, äro böjda ungefär såsom äggstockarnas motsvarande delar, i det de först gå 

 bakåt och nedåt (II. 2 ptr) och derefter framåt och uppåt (II. 2 ptp), hvarpå de äter böja sig tillbaka och 

 öfvergå i de bredare triangulära delarna. Sädesledarne öppna sig efter ett, kort förlopp i en oval eller snarare 

 päronformig sädesgång (II. 1 de). Såväl testes som sädesledarna och sädesgången synas i likhet med de hon- 

 liga generatiousorganen ytterst vara omslutna af en strukturlös tunica propria, innanför hvilken tinne- ett epi- 

 thel, som åtminstone på testes vid färgning med pikrokarmin eller silfverlösning framträder särdeles vackert och 

 tydligt, isynnerhet på dessa organs bakre uppsvällda delar (II. 7). Innanför detta epithel eller måhända uti 

 det-amma utveckla sig i de främre delarna af testes spermatozoerna. Dessa utgöras af ett mer eller mindre 

 rundadt hufvud, innehållande en starkt ljusbrytande kärna och försedt med en ternligen lång och ytterst fin 

 tråd (II. 9). Några spermatozoer med en ansvällning på träden, liknande de af Lubbock tecknade, har jag al- 

 drig funnit. 



Som ofvan är antydt torde den egentliga härden för spermatozoernas uppkomst vara de främre delarne 

 af testes. \ id sin första böjning innehålla dessa organ hos fullvuxna djur tydliga spermatozoer, som har ligga 

 med trådarna parallela och bilda stora knippen, än nästan raka och då transversella, än, i mindre utvecklad 

 form, böjda, nästan hoprullade. I den nedersta, triangulära delen af testes äro dessa knippen fullkomligt 

 upplösta. 



Det är endast efter ett långvarig! sökande, som jag lyckats få reda pä spermatozoerna hos Sminthuri- 

 uerua, emedan trådarna äro sa ytterst fina och hufvudena så lätt förändra sig i beröring med främmande vät- 

 skor. Först genom att uppdissekera djuren i ljust jodserum har det varit mig möjligt att med full säkerhet 

 se spermatozoer. Dock har jag aldrig funnit dem röra sig. Utom spermatozoerna finnas i testes hos Smintku- 

 rus fuscus äfven etl slags ternligen stora rundade eller ovala kroppar (II. 8), hvilka inuti visa en kristallinisk 

 struktur. De äro antagligen lettkulor. Lubbock, som äfven omtalar dessa kroppar, jemför dem med dylika 

 hos Oniscus. De mindre, kantiga kropparna, som Lubbock derjemte funnit, har jag ej sett till. Icke heller har 

 jag kunnat upptäcka de glandulära bihang, som nyssnämnde författare sett i de båda bakre kanterna af den 

 triangulära ansvällningen af testes ')• 



Pä sädesledarna fortsätter sig, som ofvan är anfördt. tinnen propria och epithellagret från testes, men 

 innanför detta finnes här äfven en fast, kitinös, fint tvärstrimmig tunica intima (11. 3 ti). Dessa tre lager 

 torde älven återfinnas i duetus ejaculatorius, ehuru epithelet här är svårt att iakttaga, emedan tunica intima är 

 ternligen ogenomskinlig, och en stor del af sädesgångens yttre yta betäckes af tvenne stora körtlar. Tunica in- 

 tima är här, som i sädesledarna, fint tvärstrimmig och bär på sin inåt vända yta en mängd fina. inåt och 

 nedåt riktade här (II. 3 pti), hvilka isynnerhet i organets nedre del sitta tätt intill hvaraudra (II. G pti), men 

 alldeles saknas pä dess framåt vända sida (II. 5 pti). Här tinnes i stället en egendomlig bildning (II. ?> md, 

 1 md, ."> md), som till sin öfre del synes bestå af två tunna skifvor, sä ställda, att de i ett transverselt genom- 

 snitt genom duetus visa sig såsom de båda lika sidorna i en likbent triangel, ställd pa tunica propria såsom bas 

 och med spetsen vand inåt (II. 5 md). Detta organ afdelar således sädesgångens kavitet i tvenne delar, som 



') Lubbock: Notes ou the Thys. P. I. p. 445. 



