SVERIGES PODURIDEB. 3i) 



men torde dock icke vara så orimligt, att det bör förkastas. Jag kallade i min förra uppsats denna art ceneus 

 emedan jag då icke observerat att Gmelin kallat den P. lanuginosa, och mina exemplar fullkomligt öfverens- 

 stämde med Nicolets beskrifning öfver Uyphodeirus ceneus. Figuren till densamma skiljer sig likväl i anseende till 

 antennernas form betydligt från den af mig funna arten, och jag har derför ansett rättast att endast med fråge- 

 tecken uppföra Gyphodeirus ceneus Nic. bland synonymerna. Beskrifningen på Lepidocyrtus ceneus Gervais äi 

 blott en reproduktion af Nicolets ofvannämnda beskrifning. 

 Ytterst allmän. 



Funnen i Jemtland, Werralaud, Uppland, Södermanland, Östergötland, Smaland. Skåne och på Gotland 



■27. L. cyaneus Tullb. (VI. 8- 11). 



Syn. 1871. Lepidocyrtus cyaneus Tullberg, Fört. öfver Sv. Podur. p. 150. 



Obscure cseruleo-seneus, versicolor; squamis detritis cyaneus. pedibus furcaque 



pallidioribus. Articulus tertius antennarum secundo brevior, quartus omnium longissi- 



mus. Long. \\ millim. 



Med C. agilis Nic kan denna art ej gerna förblandas, då den, sedan fjällen blifvit borttagna, fullkomligt 

 saknar de tveune af Nicolet omnämnda mörka tvärbanden. Från G. pusillus Nic. skiljes den genom antenner- 

 nas form, hvaruti den fullkomligt liknar föregående art, samt från G. parvidus Nic, genom den blåagrundfärgen. 



Sparsamt i skog. 



Funnen i Uppland, Småland oeli på Gotland. 



Gen. VI. Degeeria (Nic.) 



Syn. 1740. Podura Linné, Syst. Nat. Ed. II. p. 62 (ad partem). 



IS39. Isotoma Bourlet, Mém. s. les Podures (sec. Nicolet, Kssai s. une classif. de l'Ordre 



des Thys. p. 367) (ad partem). 

 1841. Degeeria Nicolet, Reell. p. serv. å 1'Hist. des Podur. p. 70 (ad partem). 



Mesonotum non prominens. Segmentum abdominale quartum triplo vel quadruplo 

 longius quam tertium. Antennae dimidia corporis parte longiores, quadri-articulatae. 

 Ocelli 16; 8 in utroque latere capitis. Muerones furculae perparvi. Squamse nullge. 



Det andra thoracalsegmentet ej framskjutande, oeli hufvudet således ej beläget under detsamma. Vid 

 antennernas bas finnes vanligen antydan till en femte led, ehuru denna ej ar sa utvecklad som hos Temple- 

 tonia. De tre yttre lederna äro ungefär af lika längd, och den yttersta ej annulerad. Af ocellerna äro tvä 

 på hvardera sidan af hufvudet betydligt mindre än de öfriga, alldeles som hos Lepidocyrtus. Tibierna med 

 ett eller flere ofullständiga hudveck vid raidten, men ej tydligt tvåledade. Ett stort klubblikt borst vid deras 

 nedre ända. Gaffelns tänder något längre än basalstycket, ändsegmenten som hos föregående. De till detta 

 slägte hörande djuren äro rika på länga borst, hvilka på de främre delarne af balen äro klubblika. på ih bakre 

 langa och knäböjda. Dessutom tinnes mellan de grofva borsten en tat beklädnad af lina här. Från Sira ar 

 slägtet Degeeria skildt endast genom frånvaron af fjäll. Inom detta slägte har del varit mig omöjligt att finna 

 några pålitliga formkarakterer för de särskilda arterna, och, hvad värre är. äfven färgen varierar ganska betydligt. 

 hissa variationer hafva dock, efter hvad jag funnit, vissa bestämda gränser och bestå mest uti fläckarnas större 

 eller mindre styrka och utsträckning. 



-,'S. 1>. nivalis (Linn.) (VII 5). 



Syn. 17 1ii. »Små grå insekter, vistandes under barken af träd» Dt: Geer, i Vet.-Åkad:s Handl. Vol. 



i. P . 27 i;. 



1758. Podura nivalis Linné, Syst. Nat. Ed. X. T. I. p. 609 



1835. >• nigro-maculata Templeton, Thys. llib. p. 94. 



1838. " minuta Burmeister, Uandb. d. Entom. B. II. p. II!'. 



1838. » nivalis id. , ibid. p. 450. 



1862. Degeeria nigro-maculata Lubbock, Notes on the Thys. 1'. II. p. 593 



1871. « nivalis Ti llberg, Fört. öfver Sv. Podur. p. 1 18. 



Flava, signaturis nigris distinctissimis, quae numquam in medio segmenti quarti ab- 

 dominalis fasciam transversam formant. Long. \\ millim. 



Särdeles karakteristiska för denna art äro de genom svarta ränder skarpt markerade bakkanterna af 

 andra och tredje abdominalsegmenten, afveusom de svarta, aldrig framtill sammanlöpande fläckarna på det fjerde. 

 Grundfärgen är ofta gråaktis, stundom dock klart gul. 



