S V ERIG ES PO I) l RIDER. 41) 



gana postantennalia nonnumquara adsunt. Instrumenta cibaria saepissime inordentia, 

 intenluin 9ugentia. Pedes unguiculis 1 — 2 armati. Tubus ventralis brevis, vesicis ha?- 

 misphsericis. Furcula aut nulla mit in antepenultirno segmento abdominis inserta. Squaraa3 

 nulla', jtili pauci sparsique, cutis perspicue granulata. 



Jag har redan i min uppsats »Om Skand. Podur. af underf. Lipurina?» gifvit denna grupp ett vidsträcktare 

 omfång, än den förut egt, då jag dit hänfört åtskilliga med hoppgaffel försedda slägten, nämligen Podura (Linn.) 

 Nia, Achorutes (Templ.) och Xenylla Tullb. Jag fann då i den omständigheten, att gaffeln hos dessa slägten 

 alltid är fästad på fjerde abdominalsegmentet, en betydlig afvikelse från de af mig då kända Templetoniince, hos 

 hvilka alla gaffeln var fästad på dit femte abdominalsegmentet; äfvenså fann jag i detta organs ringa utveckling 

 ett närmande till de gaffellösa slägtena. Efter upptäckten af åtskilliga till slägtet fs<>loin<i hörande arter med 

 kort gaffel, lastad på fjerde abdominalsegmentet, har jag dock något tvekat, om jag borde vidhålla samma upp- 

 ställning som fornt. Då det likval ar tydligt, att ofvannämnda slägten Podura, Achorutes och Xenylla i det 

 hela mycket mer öfverensstärama med hvarandra och med Lipura, Anurophorus, Tricena, Anurida, Pseudachorutes 

 och Anura an med de typiska formerna af underfamiljen Templetoniince, om det oeksä vant svårt alt finna nå- 

 gon gemensam karakter al' större betydelse, som skiljer dem från sistnämnda grupp, har jag såväl liar, som i 

 »Förteckning öfver Svenska Podurider», ansett mig böra bibehålla den af mig förut gifna begränsningen för 

 underfamiljen Lipurince. Som i det föregående blifvit nämndt, är hudens tydliga granulering, det säkraste känne- 

 tecknet för denna underfamilj, med den begränsning, jag gifvit densamma. Men dessutom tillkommer: alt 

 hos nästan alla hithörande arter det första thoracalsegmentet ar val utveckladt, sä att det tydligt synes, dä dju- 

 ret betraktas från ryggsidan, att löga skilnad i längd linnes mellan abdominalsegmenten, ined undantag af de 

 båda sista, hvilka som vanligt äro särdeles korta, att antennerna aldrig äro längre an hufvudet, och lederna un- 

 gefär lika langa, att gaffeln, der den tinnes, aldrig när ventraltuben, oelt alltid är lastad på fjerde abdominal- 

 segmentet, samt att dess ändsegment aldrig äro beväpnade med sådana taggar som inom föregående grupp, att 

 båren aldrig, sä vidt jag kunnat se, äro fjäderlika, att benen alltid äro korta och kroppsformen klumpig, att de 

 undre klorna saknas, utom hos ett enda slägte, att analtaggar endast har förekomma, samt slutligen att liar 

 finnas sä tydliga öfvergångsformer mellan vissa med gaffel försedda och några gaffellösa slägten, att man vid 

 svårligen kan hänföra det ena till en grupp utan att dit afven räkna det andra. Sådana öfvergångsformer äro 

 slägtena Tricena och Pseudachorutes, af hvilka del torra bildar en tydlig öfvergåug mellan Achorutes och Aim- 

 rida, enär det har en, ehuru ytterst rudimentär gaffel, oeh mundelarne äro bildade fullkomligt som hos det senare 

 slägtet. Pseudachorutes äter visar en icke mindre i ögonen fallande frändskap med Achorutes och Anura, då 

 här förekommer en gaffel, fullkomligt bildad såsom hos det förra slägtet, men mundelarna alldeles likna det 

 senare slägtets. På grund af allt detta har jag, som sagdt, ansett mig ega tillräckligt stora skal för att ej på 

 fiere underfamiljer fördela har nedan beskrifna slägten. Skulle något af dessa utbrytas, vore det väl Anura, som 

 visat sig ega eli så egendomligt bygd magsäck. .lag har dock icke ansett, att detta bör göra--, förr an man 

 undersökt, huru det förhäller sig med magsäcken hos Pseudachorutes. 



På öfvergången till denna grupp står ibland Templetoniinm i synnerhet Isotoma crassieauda. Detta djurs 

 post-antennalorgan, som äro al fullkomligt samma beskaffenhet som hos öfriga Isotomm, di t fjerde abdominal- 

 segmentets starkare utveckling, gaffelns längd och plats och de undre klornas närvaro gör del dock i min tanke 

 svårt att skilja denna art från slägtel Isotoma. Hos de kortgafflade formerna af sistnämnda slägte ar det snart 

 sagdt endast gaffelns plats och obetydliga längd, som närmar dem till Lipurince. 



Gen. XI. Podura (Linn.) 



Syn. 1740. Podura Linné, Syst. Nat. Ed. II. p. 62 (ad partem). 



1839. Hypogastrura Bourlet, Mém. s. les Podures p. 28 (sec. Gervais, in Walckenaer, Ins. 

 apt. T. III. p. 436) (ad partem). 

 » Achorutes Gervais, in Walckenaer Ins. apt. T. III. p. 436. (ad partem). 



1841. /'ni///;-./ NlCOLET, lieeh. p. serv. å 1'Hist. des 1'odur. p. 54 (ad partem). 

 1S47. » id. , Essai s. une classif. de l'Ordre des Thys. p. 375 



1871. » Tullberg, Fört. öfver Sv. Podur. p. 15:;. 



Occlli 16; 8 in utroque latere capitis. Unguiculus inferior nullus. Furcula us- 



que ad tubum ventralem pertinens, dentibus arcuatis. Supra anum nullsc spina?. 



Gaffeltänderna mot spetsen tvärstrimraiga och sä starkt böjda, att de båda ändsegmenten komma att ligga 

 i samma linie (X. 4). Dessa äro bredl lancettlika oeh i yttre kanten vid basen försedda med en spetsig llik eller 

 tand. Gaffelhaken (V ">i nästan halfklotformig, med obetydliga Imllingar för fasthållandet af gaffeln. Blott en 

 enda art är känd. 



7 



K V.:. Ak.ul. Uanill. u iii. N:o t». ' 



