SVERIGES PODURIDER. 15 



ifrån bilda dock fjällen pä bakre sidan af gaffeltänderna lios Cyphoderus (Yl. 19), der de äro försedda med en 

 tydligt upphöjd list i midten, från hvilken fina rader af punkter utgå mot kanterna ungefär som fanet al' en 

 fjäder. En mängd öfvergångsformer mellan fjäderlika här och fjäll finnas dessutom hos alla med häll försedda 



.111 IT '). 



Håren lios Sminthurince äro äfvenledes i allmänhet försedda med ett slags lan al' bihår. Inom denna 

 sjrupp förekomma aldrig på bålen klublika borst, och fjäll saknas helt. och hållet. 



De här ofvan skildrade hudbihangen äro hos de individer, der dr förekomma, alltid ganska talrika och 

 spridda öfver ni stor del af kroppens yta, ehuru nian som oftast \ i < ! deras anordning kan urskilja en viss 

 regelbundenhet. Men utom dessa finnas andra, som blott förekomma till ett obetydligt antal och med alldeles 



bestämda platser. Sådana äro de i spetsen ansvällda har. hvilka hos vissa slägten förek ma på nedre ändan 



af tibian strax ofvanför tarsalleden. Stundom, såsom hos Maerotoma (IV. t', pc), äro dessa har temligen olika 

 de öfriga håren; stundom, såsom hos Achomtes (X. 12 pc), utmärka de sig deremot endast genom en ytterst 

 lin. kulformig ansvällning i spetsen; äu förekomma de ensamma, an flere tillsammans, dock öfverstiger deras an- 

 tal, sä vidt jay vet. ej lyra på samma tibia. Lubbock kallar dem »tenent hairs», och antagligen göra di tjenst 

 soin känselorgau. Jag har efter deras form i mina föregående uppsatser kallat dem klubblika hår (pih clavati), 

 och anser mig har böra bibehålla denna benämning. Hos några slägten finnas pä tibian inga sådana egendom 

 li<i j t bildade hår, men oftast ser man då i deras ställe ett eller flere större här af vanlig form. 



Ett annat slag af känselhår (pili se?isimhs) träffar man hos alla med utbildade käkar försedda Poduridcr 

 vid randen af underläppen (IV. II ps 2 ) äfvensom på palperna (IV. II ps 1 ). Dessa hår äro vanligen i spetsen 

 krökta och sitta pä koniska vårtor 



På abdominalsegmenten hos alla med fjäderlik hårbeklädnad försedda Podnrider förekomma slutligen ännu 

 ■ ii slags hårbildningar, troligen äfvenledes afsedda för känseln. Jag liar till skillnad från de föregående kallat 

 dem för känselborst {setm sensuafos). De utmärka sig alltid frän ryggens öfriga borst genom sin finhet och of- 

 tast genom en mot hudens plan nästan vinkelrät riktning. Hos Orchesella, Degeeria, Sira (VI. 35) Templeto- 

 nia, Lepidocyrtus, Maerotoma och Cyphoderus äro de fjäderlika, hos Sminthurus (I .'! ss, I ss) och Papirius 

 (III. "26 ss) äter fullkomligt enkla. Inom de bråda sistnämnda slägtena sitta de fastade pä upphöjda vårtor 

 Två af dessa vårtor, de öfverst på abdomen belägna, äro hos Papirius särdeles stora och utgöra en al' hufvud- 

 karaktererna för detta slägte. Håren pä dem äro framåt riktade och krökta, lin- Sminthurus fuscus rinnas 

 tvenne platta, nästan svärdforraiga borst, ett pä hvardera sidan af analöppningen (1. II ap, 15 ap, 22). De 

 äro förut beskrifna och afritade af LuBBOCK, men han tyckes lika litet som jag kanna till deras ändamål. 



På sista abdominalsegmentets öfre sida sitta hos Åchorutes, Xenylla och de flesta Lipura- arter tvenne 

 uppåt riktade taggar (spina anales), hvilka stundom äro ganska stora och starka (X. 25 sa), stundom så smä, 

 att de knappast skilja sig från de dem omgilVande upphöjningarna på huden (XI. 11). De sitta alltid fastade 

 pii tvenne vårtor. Slägtet Trimna har trenne sådana analtaggar, af hvilka en sitter bakom de bada öfriga strax 

 ofvanför sjelfva analöppningen (XII. 9). 



I sammanhang med redogörelsen tor cuticula och dess bihang böra äfven nämnas de egendomliga upp- 

 svallningarna (tubercula?) hos Anura, som gifvit en art af detta slägte namnet otuber eulata». Huden, som be- 

 kläder dessa tuberkler, är granulerad som hos öfriga Lipuriner, men är genom smala, ej granulerade mellanrum 

 indelad i en mängd mer eller mindre regelbundna falt, grupperade omkring ett eller flera starka borst (XII. 20) 



Hos den under cuticula liggande epidermis har jag oaktadt användande af silfverlösning ej kunnat ur- 

 skilja några tydliga celler. Deremot liar jag genom långvarig färgning med pikrokarmin i densamma funnit en 

 mängd oregelbundna, korniga kroppar, som torde vara ett slags cellkärnor. I epidermis befinner sig det pig- 

 ment, som gifver djuret sin färg. 



Särskild uppmärksamhet torde böra fastas vid den benägenhet, Poduridernas hud visar, att bilda större 

 eller mindre veck, hvilket gör det svart att bestämma, livad som bör anses fur led eller icke. Tillräckligt 

 mänga exempel härpå komma i det följande att anföras, och det torde här endast bura nämnas, att dessa veck hos 

 Smintliuriiierna och Templetoniinerna äro någorlunda bestämda och begränsade, under det att hos Lipurinerna, 

 som ega ännu mjukare hud, ilen samma vid böjningar på kroppen kan lägga sig i vek snart sagdt livar 

 som helst. 



Antennerna äro hos Poduriderna lastade ungefär pä samma afstäud från inunöppuingcu som från hufvu- 

 dets bakkant. Till storlek och form skilja de sig ganska mycket hos dr olika slägtena. men öfverensstämma 

 alltid deruti, att de äro sammansatta af ett ringa antal, endast 4 — 8 tydliga leder. En eller annan af dessa 

 Företer dock stundom en mängd ringformiga veck, som gifva den utseende af att i sin ordning vara 

 sammansatt af en mängd sina leder. Tydligast visa sig dessa pä den yttersta leden af antennerna hos slägtet 

 Sminthurus (III. 6) och på de tvä yttersta hos Maerotoma (IV. 4), men äro ingalunda inskränkta till dessa 

 båda slägten. Hos Maerotoma förbina de åt de ofvannämnda antennlederna en särdeles stor smidighet, sa att 

 djuret efter behag, då något fast föremal möter, kan sammanrulla dem. Af Munk HT hafva dessa ringforiniga 



Flere uppsatser om Potiuridernag fjäll finnas i Microscopical Journal: st- litteraturförteckningen 



