1. XII. 1906. E. Reuter. — Sundvik. 61 



Vidare redogjorde herr Reuter för nägra nyare under- 

 sökaingar augäende häxkvastbildningar pä särskilda trädslag 

 och buskar förorsakade af eriophyider. 



Slutligen omnämude herr Reuter 



En egendomligr plats för boet af Odynerus papietum (L.) Latp. 



För ätskilliga är sedän förevisade jag vid ett af Sällskapets 

 möten ett bo af nämnda solitära getiugart, som anbringats mellan 

 de utstäende pärmarne pä en inbunden bok, förvarad i ett 

 boningsrum pä Lofsdals egendom i Pargas socken. Tidigare 

 hade af professor J. Sahlberg ett liknande fall omnämnts 

 frän Helsingfors. Senaste sommar (1906) observerade jag, att 

 samma getingart inredt sitt bo inne i läset tili en byräläda i 

 ett boningsrum i Sjundeä prästgärd, onekligen en rätt egen- 

 domlig plats för detta ändamäl. Af dessa fynd framgär tillika, 

 att Odynerus parietum (L.) Latr, (= Ancistrocerus parietinus L.), 

 hvilken räknats tili vara sällsyntare getingarter, sjmes förekomma 

 pä tämligen vidt spridda lokaler i sydliga Finland. 



Professor Ernst Edv. Sundvik lämnade följande med- 

 delande angäende 



Ett af sätten för ekens sppidning i väpt land. 



Dä jag under sommaren 1905 var bosatt ä Pulli hemman i 

 Lojo socken, fann jag en mängd ekplantor växande i närheten 

 af gärden. Omkring 200 meter frän gärdens trädgärd, hvari 

 växte tre ekar af tämligen hög älder, befunno sig tvä höjder, 

 för nägra är sedän bevuxna med skog, numera med spridda 

 barrträd och gräalar, ställvis med busksnär af enar. Jag upp- 

 täckte pä bäda kullarna en mängd ekplantor, hvilka jag slut- 

 ligen genom beräkning fann uppgä tili minst ett par hundra. 

 Genom att afskära en del af dessa fann jag vidare, att de voro 

 4 — 5 är gamla, de flesta väl fyra är. 



