13. V. 1907. Ordfötandens ärsberättelse. 125 



själf samlat, särskildt sommaren 1893 i Kuusamo, dit han reste 

 med understöd af värfc Sällskap och därifrän han äfven hem- 

 förde en hei del intressanta och väl konserverade fanerogam- 

 samlingar. Frän denna tid är äfven afhandlingen „Die fin- 

 ländischen Zygnemaceen" i vara Acta T. XI (1895). . Efter af- 

 lagd fil. kandidatexamen vären 1895 reste han med stipendium 

 frän universitetet tili Basel för att hos prof. Klebs göra sig 

 förtrogen med metoderna för kultur af sötvattensalger; han 

 tillbragte där sommarsemestern. Under sensommaren exkur- 

 rerade han med ett litet understöd af Sällskapet pä Aland, 

 där han äfven ett par föregäeude somrar botaniserat. 



Sedän Hirn studerat alit det Oedogoniace-material, som 

 stod tili buds i hemlandet, reste han 1896 tili Sverige och till- 

 bragte i det närmaste ett halft är i Lund hos den kunniga 

 algologen prof. O. Nordstedt, hvars rika samlingar han fick 

 studera under ätnjutande af vänskapsfuU ledning. I slutet af 

 nämnda är och under senare delen af 1897 uppehöll sig Hirn 

 i Stockholm, där han genomgick prof. Wittrocks mycket stora 

 samlingar. Själf hade Hirn trädt i förbindelse med en mängd 

 algologer i utlandet, sä det material han efter hand kom i till- 

 fälle att studera var mycket omfattande. Under sin vistelse 

 i Sverige utförde Hirn de undersökningar, som senare publi- 

 cerades i „Finska Characeer" (Meddel. Soc. F. Fl. Feun. h. 26), 

 „Finländische Vaucheriaceen", Ibid., och „Zur Kenntnis der 

 Desmidiaceen Fiulands" (Acta Soc. F. Fl. Fenn. T. 25). Huf- 

 vudresultaten af sinä fieräriga, trägna arbeten publicerade han 

 i sin Stora „Monographie und Iconographie der Oedogoniaceen" 

 (1900), hvilken med sinä 395 sidor text och 64 taflor in 4:o fyller 

 den 27 tomen af Finska Vetenskaps Societetens Acta. Detta 

 arbete kommer att för mycket läng tid framät räknas tili den 

 systematiska algologiens standard ivorks, tack väre sin nog- 

 grannhet och fuUständighet. Det innehäller inga nya uppslag 

 i fräga om dessa växters byggnad eller systematiska uppställ- 

 ning, men det innehäller en sä fuUständig framställning af det, 

 som för tiden var kändt, att det gör en stor del af det som 

 förut skrifvits öfverflödig. Icke sä som om här blott skuUe 

 föreligga en sammanställning af hvad andra gjort; öfverallt ser 

 mau att författaren „pröfvat alit och behällit det bästa" och 



