130 Ordföraadens arsberättelse. 13. V. 1907. 



tanter deltaga uti 7:de internationella zoolog-kongressen i Boston 

 den 19 — 23 augusti 1907 och i en äminnelsefest deu 12 juni 

 1907 uti Bologna i aniedning af 300-ärsdagen af Ulysses 

 Aldrovandis död samt slutligen i de minnesfester, som af 

 Svenska Vetenskaps Akademien och Universitetet i Upsala firas 

 den 23 — 25 maj i aniedning af Linn es födelse för tvä sekler 

 tillbaka. Vid sistnämnda fester hade Sällskapet hoppats se sig 

 företrädas af prof. O. M. Reuter, som dock är hindrad, hvar- 

 för mag. H. Lindberg träder i hans ställe. 



Minnet af Carl von Linne för oss alldeles otvunget till- 

 baka tili flydda tider och tili en jämförelse af svärigheterna 

 för forskare förr och nu. Linnes lärorikaste resa i hemlandet 

 var den lapska är 1732. När man genomläser Linnes egna 

 anteckningar om denna resa, som han företog med ringa till- 

 gängar och utan rädgifvare beträfFande resemetoden i de 

 okända trakterna, och vidare om alla de faror han därunder 

 fick utstä, sä kan man knappast fatta, huru han hade kraft och 

 uthällighet att färdas under sädana förhällanden; än mindre 

 förstär man, huru han kunde göra sädana massor af skarpa 

 iakttagelser pä de mest olika omräden, anteckna dem samvets- 

 grant och ytterligare tillvarataga och hemföra samlingar. Ett 

 vetande, som vunnits under sädana besvärligheter, represen- 

 terar ett inlägg, som aldrig kan nog högt uppskattas. Tanka 

 vi yttermera pä alla andra svärigheter Linne nödgats öfver- 

 vinna under sin verksamma, banbrytande lefnad, sä blir hans 

 lifsgärning ännu dyrbarare, hans minne ännu mera vördnads- 

 värdt. Det är han, som lagt grunden för efterföljarenas ar- 

 beten. Han är jätten, som pä sinä skuldror bär upp dvär- 

 garna under länga tider, och bär dem alit ännu. 



Mä vara att nya tider ställt upp nya spörsmäl, mä vara 

 att ocksä vär tid. likasom Linnes, är en vetenskapens vär- 

 brytningstid. Det vore dock svart otacksamhet, om nutiden ej 

 erkände sig arbeta pä Linnes grundvalar. Det är antingen 

 okunnighet eller vanvett att — säsom mänga i utlandet gjort 

 — ringakta Linnes förtjänster, förmenande dem värit endast 

 formella. jämförda med inläggen i nutidens mera ideella frägor. 

 Hvarje tid har ju sinä fordringar, och hvarje forskare bör be- 

 dömas efter sin tids mätt, Och om det stär fast, att „ 



