skarpa nordliga vindar genom deu förmur, som Salpausselkä 

 och dess förgreniugar genom Korpiselkä och Suojärvi sock- 

 nar bilda mot norr. Traktens brist pä vidlyftiga kärr och 

 sumpmarker i förening med dess redan nämnda starka slutt- 

 ning at söder mätte väl dessutom äfven i sin män bidraga 

 tili att göra dess kiimat mildt och behagligt, hvarför ätskillig a 

 sydligare häckaude foglar här bygga och bo. 



I de skuggiga, saftiga dälderna med sinä 1 ö f s k o g a r , 

 hvarest träd af mängahanda alag frodas och t. ex. linden 

 jemte Lonicera och Vihnrnum bilda tätä snär samt häggen 

 och röunen utbreda sinä kronor, uppträder Luscinia philo- 

 mela stundom sa talrikt, att man kau blifva i tillfälle att pä 

 en gäng höra flere hanar täfla med hvarandra i säng. Vi- 

 dare träffas här alltid ymnigt Turdtis pilaris, Sylvia horten- 

 sis och Phyllopseustes trochilus. Mer eller mindre allmänt 

 förekomma : 



Luscinia rubeciUa, 



„ phoenicurus, 

 Turdus iliacus, 

 Sylvia cinerea, 



Giloropeta hijypolais, 

 Museicapa grisola, 



„ atricapilla, 

 Oriohis galhula. 



Alauda arborea och Ficus canus äro sällsynta, men fordra 

 dock ifrägavarande lokalitet. I läglända fuktiga 

 blandskogar fann jag dessutom i närheten af Koitonselkä 

 i Suistamo Sumia uluJa och Syrnium funereum. 



Af ofvannämnda foglar föredrager dock en del aunor- 

 lunda beskaffade lokaler, i det de hellre uppsöka höglända 

 blandskogar eller smärre skogsdungar med buskbevuxen 

 mark. Detta gäller främst Luscinia nibecula och plioenicu- 

 rus, men äfven Turdus iliacus, Muscicapa grisola och atri- 

 capilla. Tillika med dessa förekomma: 



Saxicola ruhetra, 

 Sylvia curruca, 

 Tharraleus modularis, 

 Garrulus glandarius, 

 Emheriza citrinella, 



Scolopax ricsticicla, 

 lynx torkuilla, 

 Cuculus canorus, 

 Tetrao tetrix. 



