86 Sola, Floristisia tutkimuksia. 3. II. 1906. 



yhteisnimellä sen kuitenkin vielä mainitsee C. G. Asp (Yrjö- 

 Koskinen: Kertomus Hämeenkyrön pitäjästä. 1852), ilmoit- 

 taen sen löytyvän Hämeenkyrössä. Oleskellessani täällä kesällä 

 1903 ja 1905 en jalavaa kumminkaan mistään löytänyt. Olisi- 

 kohan kuollut sukupuuttoon? — Samoilta seuduilta on toinen- 

 kin tiedonanto, koskien nimenomaan U. * scahra''a.. Herlin 

 (e. t., s. 18) lausuu: „U. montana är känd blott frän en lokal 

 Öster om Karhejärvi. Huru den där uppträder har jag ej lyc- 

 kats erhälla kännedom eller upplysningar om", — paneepa sen 

 vielä kartalleen kin. Häntä siteeraa Hjelt (Consp.), vieden kui- 

 tenkin erehdyksestä Karhej arven Ikaalisiin (pitää olla Viljak- 

 kala). Tämän johdosta tein erikoisen matkan Karhejärven tie- 

 noille, mutta en mitään jalavaa nähnyt. Karhejärven itäran- 

 nalla olevassa Soukon talossa kertoi vanha eläkevaari nuoruu- 

 tensa aikana käytetyn ,,jalaja"-nimisen puun kuorta viikatteen 

 niteeksi, muttei muistanut puun ulkonäköä eikä kasvupaikkaa. 

 En ole muualla kuullut tällaisesta käytännöstä, jotenka on mah- 

 dollista, että tiedonantaja tarkottikin lehmusta (paikkakunnalla 

 „niinipuu"; „lehmus" luultiin joksikin ulkomaan puuksi I), jonka 

 niintä ainakin täälläpäin mainittuun tarkotukseen käytettiin, 

 kunnes rottingi astui tilalle. Toiselta puolen on kumminkin 

 huomattava, että harvinaisen puun käyttäminen selittäisi sen 

 katoamisen. Mitä nimenomaan U. * scabrasm tulee, niin pidän 

 luultavana, että He rl in in yllämainittu epävarma tiedonanto 

 kohdistuukin seuraavaan lajiin, jota alusta pitäen on täältä 

 mainittu. 



U. pedunculata Fougrx {U. effusa Willd.). — Kuten jo 

 mainittiin, huomasi tämän lajin esiintymisen meidän maassa 

 ensinnä Fr. Nylander, joka siitä antaa seuraavan tiedon- 

 annon (Spicilegium Plantarum Fennicarum. Centuria prima. 

 1843; s. 16): „In sylvis Fennise interioris, in Tavastia inter 

 Viljakkala et Näsijärvi primum observavi . . .". Mutta yhtä 

 vähän kuin edellistä olen tätäkään lajia osotetulta seudulta ta- 

 vannut. Jos ei sitä vieläkin tarkemmalla etsimisellä sieltä 

 kenties löytäisi, täytynee otaksua sen kuolleen sukupuuttoon 

 näiltä main, mikä kuuden vuosikymmenen kuluessa ja asutuk- 

 sen yhä lisääntyessä on h3''vinkin mahdollista. Voi kuitenkin 

 tehdä senkin otaksuman, että epätarkka lausetapa „inter Vii- 



