120 Sundvik. — Silen. 7. IV. 1906. 



Detta fall skall väl i siu män tala för den stora resistens, som 

 den i kokonghöljet inneslutna larven besitter gentemot yttre 

 väld. Likasä finner man ständigt, att en tid efter det ett 

 humlebo tagits ooh lagts i en läda pä torrt ställe, ständigt och 

 ständigt unga humlor utkrypa, de där genast börja uppsöka 

 honingförrädet; ty sä vidt jag funnit matas aldrig de unga 

 humlorna af sinä äldre syskon, en iakttagelse, som äfven 

 andra anföra. 



Sälunda kvarstär som det enda antagandet, att Volucella- 

 larven är den enda, som kan hafva kolonins död tili följd. Af 

 dessa larvers storlek och välfödda form att sluta, behöfde 

 hvarje ätmmstone tvenne humlelarver för sin utveckling. Här- 

 med stämmer det förhällandet äfven öfverens, att jag i all- 

 mänhet funuit blott 8 eller 10 sädana i boet. 



Som ett ytterligare bevis, om sädant är nödigt, mä gälla, 

 att jag icke blott sett arten Volucella pellucida fiygande om- 

 kring minä domesticerade (!) humlebon, utan ock infängat 

 ett par sädana, däraf en-inuti ett af bona. — Säsom redan förut 

 nämnts, sägs V. phimatella ymnigt, syunerligen under förra 

 hälften af sommaren, men städse endasc längs diken och om- 

 kring tufvor, där den lätt fäste uppmärksamheten vid sig ge- 

 nom sin säregna fl3'kt och sitt sätt att vistas invid marken. 



Inlämnades följande, af forstmästare F. Silen författade 

 uppsp.ts: 



Blombiolog-iska iakttag-elser i södra Finland. 



De iakttagelser, som här meddelas, äro gjorda under ären 

 1899 — 1905 hufvudsakligen i Kexholmstrakten, i stadens om- 

 nejd och i Kaukola socken. Andra orter, där jag gjort en- 

 staka observationer, äro Tavastehus, Tusby, Lempäälä och 

 Björneborg. 



Liksom vid minä tidigare arbeten af detta slag har jag 

 haft förmänen att af professor J. Sahlberg, professer O. M. 



