45 



Suistamo socken med spridda höjder, sandäsar i samma 

 riktniiig ifrän norr tili söder, nägot kävr- och sumpmarker 

 samt insjöar i mängd; blandad barr- och löfskog; har ännu 

 tili en del samma vegetation som Impilaks, men ringare antal 

 individer (en del vexter saknas redan, säsom Strutliiopte- 

 ris germanica, Äconitimi lycodomim, Campanula tracheUum, 

 Anemone m. fl.). 



Korpiselkä socken. Sandäsar och moar med barr- och 

 löfträd, dock öfvervägande barrskog. Kärr- och sumpmarker 

 tilltaga i mängd och areal, äro dock af ringa bördighet, da 

 alfven bestär af grus (icke lera). Vegetationen klen, starrängar 

 och dälig äkerjord (sand), sjöar i mängd och bäckar. 



Suojärvi bestär tili en stor areal af kärr och sumpmar- 

 ker samt sandmoar och kuUar med klen vegetation. Barr- 

 skogen öfvervägande, endast i närheten af byarne löfskog och 

 svedjeländer; ödsliga insjöar i de djupa barrskogarne. — Sva- 

 nen och gäsen häcka här äfvensom sidensvansen (Äyläjärvi by). 

 Vegetationen klen och torftig. 



Luscinia philomela Bechst. (f. satakieli). Förekommer 

 rätt talrikt häckande vid Ladogas stränder, men gär inom 

 omrädet ej nordligare äu tili Koirinvaara gästgifveri i Rus- 

 keala; fiunes ej mera i Korpiselkä eller Suojärvi. Synnerli- 

 gen talrik i Parikkala pä Simpeles stränder. Ankom tili 

 Impilaks om vären: 



L. suecica L. Observerad 1876 IV 13, sedermera är- 

 ligen i början af maj (d. 3 — 6). Ar 1882 sköts en hane pä 

 Viipalanniemi ännu i juni; ej sedd om hösteu. 



L. phoenicurus L. (f. leppälintu). Förekommer ytterst 

 allmänt som häckfogel och bortflyttar vanligen i början eller 

 medlet af september; värper säkert blott en gäng. Anlände är : 



