118 



vid alla flyga skrikande emot den ankommande och sälundar 

 förräda kullens vistelseort. Samma bo begagnas flera är i 

 rad, Att fogeln furtär annan föda än kött, erfor jag en dag 

 är 1884, da jag frän mitt rum observerade en tornfalk, som 

 utanför min gärdsplan hastigt slog ned pä nägot och satte sig 

 pä en stubbe att förtära sin fängst; da jag skyndade dit, fann 

 jag lemningarna af mältiden, nämligen ben och vingar af eu 

 torndyfvel. Man fä\' ofta under somrarne se flere stycken af 

 dessa foglar tillsammans, lekande och förföljande hvarandra. 

 Astur palumbarius L. En af de farligaste fiender tili 

 fogelverlden. Förekommer här öfverallt och uppehäller sig 

 vanligast i skogstrakterna, men infinuer sig tili bebodda trak- 

 ter för att jaga. Han utvecklar en ovanlig list och djerfhet. 

 att ätkomma sitt rof, hvilket han uppsöker öfverallt. Den 6 

 april 1885 observerade jag en mängd kräkor, hvilka under 

 oväsen och skrik sväfvade öfver en viss punkt i en liten 

 skogsdunge, som omgifver min trädgärd, och stundom sloga 

 ned. Jag hastade dit, hvarvid kräkorna försvunno, men i 

 detsamma uppflög frän ett busksnär en dufhök och satte sig 

 ett stycke frän mig; strax derpä uppflög äfven ett par rapp- 

 höns, hvilka dufhöken säledes försökt gripa pa raarken. Oak- 

 tadt den nu blef bortskrämd, äterkom den nägra dagar derpä 

 och lyckades dä gripa den ena af rapphönsen, hvilka hela 

 vintern uppehällit sig kring min bostad; mähända lyckades 

 den senare gripa äfven den andra, emedan jag efter en tids 

 förlopp ej mera säg tili henne. Sora exempel uppä att höken 

 äfven pä marken försöker gripa sitt byte, kan jag anföra hvad 

 en bonde i Pudasjärvi under min vistelse derstädes berättade 

 mig. Han var en dag om hösten ute för att skjuta skogs- 

 fogel, dä han i ett tätt snär hörde ett förunderligt hväsande 

 och prasslande. Vid närmare undersökning befauus det vara 

 en hök (efter beskrifning en dufhök), som försökte gripa en 

 orre. Hvarje gäng höken med ett hväsande Ijud och utbredda 

 vingar störtade emot orren, hastade denne undan och undvek 

 alltid höken genom en hastig vändning ät sidan, dä deremot 

 höken i sin ifver ständigt störtade rakt fram. Foglarne voro 

 sä upptagna, att de ej observerade karien, som länge stod och. 



