162 



träffas beror väl i nägon män pä, att de om dagen halla sig 

 dolda i skuggiga gropar och jordskref och framkomma först 

 vid solnedgängen, da m an stundom träifar dem dansande 

 upp och ned i luften i klart väder. Genom sin habitus och 

 de borstformiga antennerna päminna de mycket om arterna 

 af slägtet Trichocera. I imiversitctets samlingar funnos äf- 

 vcn tvä hithörande arter bestämda säsom Trichocera-dociev- 

 I Finland äro sex arter af slägtet Dixa funna, sälunda 

 flere än i de flesta andra länder. Detta relativt höga art- 

 antal beror pä att den högre norden eger ett par för den- 

 samma egendomliga, hittills okända arter. 



1. Dixa aprilina Meig. 



Meig., Eur. z\veifl. his. I, 218. — Macq., Hist. nat. 

 Dipt. I, 116. — Zett., Dipt. Scand. X, 4049. — Schin., Faun. 

 Austr. II, 642. — D. (estivalis Meig. et Macq. 11. cc. - 

 V. d. Wulp, Dipt. Neerl. I, 342. 



Fimnen i Esbo hage d. 7 jiili 1866 af Palmen samt 

 i Mäntsälä; ett exemplar utan närmare lokaluppgift fmnes äf- 

 ven i miivcrsitetets finska samlingar. — Utbredd öfver norra 

 och mellersta Europa. 



2. Dixa serotina Wied. 



Wied. in Meig., Eur. z\veifl. Ins. I, 217. 



Denna vackra och högst sällsynta art är funnen vid 

 Svir af J. Sahlberg. En äfven af Wiedemann beskrif- 

 ven varietet med enfärgad bakkropp och vingarna med en 

 knapt märkbar skuggning vid främre tvärnerven och femte 

 längdnervens basalhälft är funnen vid Mukkavuoma i Enon- 

 tekis lappmark af Palmen d. 17 aug. 1867 i björkregio- 

 nen. — Artcn beskrefs för^ mer än sjuttio är sedän frän 

 trakten af Berlin, men hade sedän dess ingenstädes äter- 

 funnits. 



3. Dixa maculata Meig. 



Meig., Eur. zweifl. Ins. I, 2\'^\ — Macq., Hist. nat. 

 Dipt. I, 117. — Zett.. Dipt. Scand. X, 4050. — Schin., 

 Faun. Austr. II, 642. — I). nehuJosa Meig., libr. cit. VI, 293. 



