58 M. Brenner. 



pio. Liksoin af fusco-ater anträffas äfven af lampocarpns den 

 nionströsa f. ririjjara. 



*J, acutiflorus Ehih., ./. sylcutictis Aucl., non L. 



Strän höga, uppräta; bJad otydligt hoptryckta eller 

 nastan trinda, tydligt ledade; knippe mycket sammansatt. 

 med koria, uppräta — nägot utstäende grenar ocli smä 

 bruna blomhufvud; kalkfjäll sylspetsade, otydligt liinnkantade, 

 de inre slutligen litet längre och i spetsen utböjda; frukt 

 jemnt tillspetsad med spröt; frön, enligt E. Wahlen i Bot. 

 Not., smala, aflängt lancettlika med afsmalnande bas, vax- 

 gula med bruna spetsar. 



Tili habitus och de smä blomhufvudena nägot olik 

 lampocarpns, men genom karaktärer svär att särskilja, isyn- 

 nerhet som ung. Dess medborgarerätt i Finland, eliuru af 

 gammal häfd, är mycket osäker och grundar sig, ätminstone 

 delvis, pä förvexling med uppräta, högväxta exemplar af J. 

 lampocarpus var. cuspidatus. Af de i Universitetets samhn- 

 gar med namnet acutiflorus (sylvaticus Reich.) betecknade 

 exemplaren kunna endast tvä frän Sund socken pä Aland 

 möjligen höra hit, men äro, säsom pressade och mycket 

 unga, svära att med säkerhet bestämma. Fjällens form och 

 hinnkant samt de korta knippegrenarna tala dock för acuti- 

 Jiorns. I alla fall är dess ytterligare efterforskning hos oss 

 af nöden, isynnerhet som det här gäller att bestämma grän- 

 sen för dess utbredning mot norr och Öster. 



Hvad slutligen J. obttisijforus Ehrh, (sylraticns L.) be- 

 träfYar, när den, som kändt, sin nordgräns redan i södra 

 Sverige och hör sälunda ej tili omrädet för denna uppsats. 



