Om Carex helvola Bl. 71 



kantens sträfhct, axfjällens forin ocli teckning m. il. af väx- 

 tens mest i ögoiien fallande egenskaper. 



En anatomisk undersökning af de i fräga varande for- 

 mernas rhizom, stjelk ocli blad har, sä längt jag hunnit ge- 

 nomföra densamma, gifvit samma utslag. I förhoppning att 

 framdeles kiinna lemna en utförligare framställning häroni 

 nödgas jag för ögonblicket inskränka mig lill en enkel för- 

 säkran att sä är förhällandet. Exempelvis mä blott i kort- 

 het anföras rhizomtvärsnittets utseende. 



Gentemot C. canescens karakteriseras detsamma hos 

 C. norvegica iitom genom sin betydligt större diameter af 

 den inre barkens nastan fullständiga förstöring; centralcylin- 

 dern har ej att uppvisa starkt förtjockade eller sklerotise- 

 rade celler; den inre kransen af kärlknippen är skild frän 

 den yttre af normala, stärkelseförande märgceller: kärlens 

 diameter är öfver hufvud närä nog lika med märgcellernas, 

 ooh silrören äro mycket vida och stora; i följd häraf er- 

 häller centralcylinderns tvärsnitt ett drag af likformighet 

 alltigenom, som är ganska karakteristiskt. — Hos C. cane- 

 scens qvarstär inre barken i form af talrika radiära cellplat- 

 tor, hvilka förbinda yttre barken ooh eentralcylindern ; i 

 denna senare förefinnas starkt sklerotiserade, stärkelseförande 

 celler, hvilka dels utät begränsa eentralcylindern, dels sträcka 

 sig mellan samtliga kärlknippen, förbindande dem tili en fast 

 ring omkring märgen; säväl kärl som silrör äro trängre än 

 hos C. norvegica. I alla dessa afseenden är C. helvola fullt 

 intermediär, och det samma är förhällandet i afseende a luft- 

 lakunernas storlek och antal i stjelk och blad, pallisadpa- 

 renkymets och klylöppningarnas uppträdande i stjelken, kärl- 

 knippenas antal i bladet o. s. v. 



I Helsingfors trakten uppträder C helvola auctt. fenn. 

 eller C. 2)sci((loJielvola nob., säsom jag pä nedanangifna grun- 

 der viii kalla den finska formen, vanligen ymnigt och i säll- 

 skap med C. canescens och C. norvegica; dess ständort är i 

 allmänhet vätare än den förra, men torrare än den senare 

 artens. Sälunda antecknades pä en äng i närheten af Kai- 

 tans i Esbo följande om arternas förekomst: C. norvegica 



