1186 



mesosternuni ar ej i midten sacklikt iiedbangande. midtelfaran (me- 

 solcijs) fiii , ej fordjupad i afsatseii baktill framfor inellanbenens 

 hofter. sternauli eller sidofarorna antingen rent af saknas eller oek 

 aro de endast antydda genom en svag intrvckning i framkanten. 

 epicnemia alltid tydliga, men upptill afbrntna. Framvingarne hafva 

 i allmanhet smalt stigma: under radii lias ligger alltid ett harlost 

 stalle i vingskifvan, som stundom liar en ellei 2 callosa flackar: 

 areolan saknas och den recurrenta nerven upptages framfor nervus 

 areolaris; nervus cubitalis utgar antingen parallelt med n. basalis, 

 eller ar den starkt convergerande emot densamma och i midten , 

 vinkelfoi-migt bruten; fenestrae pa n. recurrens firo hopflytande; 

 bakorn cellula brachialis ser man en n. spurius, som ej beror sjelfva 

 vingens inkant, utan ligger fullkomligt fri: de bakre vingarne hafva 

 radii afskurna stycke (abscissula) ofta bojdt vid basen och betydligt 

 langre an n. recurrens, nervellus bruten i eller nedanom midten, 

 oftast postfurcal. Abdomen ar pa sidorna mer eller mindre knif- 

 formigt hoptryckt; terebran ej ofverskjutande dess spets; skaftet 

 eller petiolus ar langt och fint, dess spiracula alltid belagna langt 

 bakom midten, i sista tredje- eller fierdedelen, antingen fullkomligt 

 trindt eller med pa undre sidan mer eller mindre afsatt hypostylus: 

 dess membran kort, stundom ej naende midten af postpetiolus, aldrig 

 rackande forbi spiracula; 2:a segmentet ar kantadt pa sidorna, de 

 ofriga ej, men omsluta nastan fuUkomligt ventralsegmenten; spiracula 

 pa deuteron aro belagna i eller bakom midten. Benen aro langa och 

 spensliga, klorna tatt och starkt kamlikt tandade anda till spetsen. 

 Ophionerna aro i allmanhet stora Ichneumoner: deras farg rod 

 eller gul, stundom med blekare teckningar; mera sallan ar hufvud 

 och thorax brunroda med svarta flackar. De lefva parasitiskt pa 

 Macrolepidoptera, hufvudsakligen pa arter af slagtena Bombyx och 

 Noctua. Antalet af species ar ej stort — i var fauna har Holmgren 

 endast upptagit 6 arter — ; men utan tvifvel komma flera nya arter 

 att inforas fran medlersta och sodra Europa, niir man nagot mera 

 an hittils studerat dessa parasitsteklar, sem pa grund af en viss en- 

 formighet i farg ej adragit sig samlarens uppmarksamhet, en for- 

 modan som vinner stod i de nybeskrifna arterna af 0. repentinns- 

 gruppen, hvilka pa sednare aren publicerats. Redan det rinoa mate- 

 rial for en vetenska[)lig construction, som var fauna eger, ger en 

 mer an tillracklig anledning att dela detta slagte i tvanne, lika 

 naturliga som skarpt begransade. ; Stephens har foreslagit namnet 

 Enicospilus for de aiter som hafva chitinara flackar i vingmem- 

 branen ; Foerster har for samma grupp begagnat Allocamptus . 

 hvilket sednare jag anvandt som subgenus och behallit det Stephenska 

 namnet for de arter, som han hufvudsakligen haft for ogonen. 



