1218 



att nagon forvexling med de andra arterna ej kan koninia i fraga. 

 Fragan blir da den: ofverensstamma Linnes uppgifkT )w Ajti.s foii- 

 aomnis med den verkliga hannen till Chelostoma waxiUosa? For 

 min del kan jag ej finna att sa ar forhallandet. om vi namligen 

 genomlasa hvad han i Fauna 8uecia Ed. II. pag. 423. N:o 1704 anfor. 

 Det heter: "Nigra, abdomine cylindrico incurvo, ano bidentato, tibiis 

 apice spinosis". Redan detta uttryck "ano bidentato" talar patagligen 

 battre for inin iin Smiths uppfattning, och om vi lasa hvad vida?'e 

 sages om arten, sa kunna orden: "parva, angusta — , abdomen semi- 

 cjdindricum, fere glabrnm" svarligen lampas pa den storre, ragg- 

 harige hannen af Ch. ma.rillosa. Ga vi sedermera ofver till ^4^)/.s 

 truncorum Linne, sa ar det visserligen sannt att det yttre utseendet 

 och storleken aro ungefar desamma hos Gyradrowa nigncornis och 

 Jieriades tnoicorum ; men om man faster sig vid Linnes ord i Fauna 

 Suecica: "Abdominis segmenta vix margine alba, sed potius versus 

 latera", tror jag med fog kunna pastas att Linne haft for sig Gyro- 

 droma nigricornis, en art, som dessutom synes vara mindre sallsynt 

 an H. truncorum. 



Familia lcbneumonida'. 



De egentliga Ichneumonerna, hvilka genom sitt parasitiska lef- 

 nadssatt iiro af stor betydelse i oekonomiskt hanseende, enar de 

 sasom ett slags uaturens poliser aro amnade att pa ett tuktande 

 och hammande satt motverka de phytophaga insecternas, sarskilt de 

 stoiTe fjarilarnes alt for starka ofverhandtagande, skulle, da de oak- 

 tadt en viss enformighet i coloriten Jlro ganska praktfulla och stora 

 djur, sakerligen adragit sig samlarens uppmarksamhet, atminstone 

 mer an hittils skett, sa framt ej stora, stundom nastan oofvervinner- 

 liga svai'igheter stiilde sig i vagen for deras nagot sa nar riktiga 

 bestamning, och siirskilt galler .detta ej minst i fraga om samman- 

 forandet af de olika konen inom samma art. Redan vid uppdragande 

 af gransen emellan de 2 stora hufvudslagtena Ichneumon och Am- 

 blyteles stannar man stundom i villrndighet till livilketdera en ait 

 ratteligen bor hanforas och detta ej minst i fraga om hannarne. 

 Ty Wesmael sjelf, hvilken, man maste erkiinna det, var begafvad 

 med en ovanlig skarp blick for uppfattande af de naturliga aiifini- 

 teterna och som ytterligare kunde uppofva sitt skarpa ciga genom 

 det kolossala material, som gick genom hans handei' — Wesmael sjeif 

 var stundom tveksam i valet mellan begge ofvannamnde slagte, sasom 

 man kan se deraf att han beskref en Ichneumon pseudonymus. hvilken 

 han sedermera ofverflyttade till AmblyfeJes. 



