1267 



sammanfattning af flera mer eller mindre vigtipfa kannemarken, som 

 begransa do lioore ellcr lagre afdoliiinirar, hvilka man kallar familjer, 

 prupper och slatrten; och jag tror att den va<r, soni Gravenhorst in- 

 slagit. iir den enda soni kan, lat vara endast tillniirmelsevis, fora 

 oss mot det afsoddn malot. I hans stora ail)ete Ichneumouologia 

 europan fiiina vi niindigen efter hvarje suhyenus eller familj, som 

 han henamner dessa underafdelninoar af genus, en allman karak- 

 feristik sanit en fran hans standpunkt uttommande beskrifning af 

 kroppens alla sarskilta organer, hvartill lian alltid fogar redogorelse 

 for de affina slJigtena med en motivering af de skal, som foranledt 

 honom att stalla en eller annan aherrerande form pa ena eller andra 

 stiillet. Det iir miirkhgt nog att. i ett sa svarhegransadt slagte som 

 PlecAiscns iir. Gravonhorst ej upptagit nagon enda for detsamma 

 frammando art. ty livad Foorster yttrar om P. impurator och ]}al- 

 lipes saknar all grund, som liingre fram skall adagalaggas. Innan 

 en sammantrangd diagnos af ifrfigavarande grupp eller familj, som 

 Foerster kallar den. kan upp?tii]las iir dot saledes i sin ordning, att 

 vi. foljande Gravenhorsts foredome, nnderkasta de siirskilta kropps- 

 delarne cn niirmare granskning och horja da som vanligt med: 



Httfvurlet, hvilket aldrig ar lAngstriickt trianguliirt utan mer 

 eller mindre kort; hjessan baktill kantnd, stundom ej emarginerad, 

 oftast nedsluttande hakom ocellerna; ytterst siillan ar det nastan 

 kubiskt med bred ej afsmalnande hjessa; ocellerna snia, bildande en 

 triangel: ogonen i allmfinhet sma. siillan och da i synnerhet hos 

 honan ludna. deras inre orbita nagon gang afsmalnande nedat, aldrig 

 pa insidan urbriiddade: pannan med inga oller endast svagt antydda 

 antonnalgropar: clypous oftast skarpt afsatt fran ansigtet genom en 

 mer eller mindre bagformig intryckning och i de flosta fall djupa sido- 

 gropar, ej sallan starkt kullrigr. i framkanten aldrig urbraddad utan 

 afrundad eller tviirhuggen; kindorna hafva i de flesta fall en intr^^ckt 

 linja eller smal fai'a, som Rammanl)inder ogonen med mandiblernas 

 bas; dessa aro i allniiinhet svaga, hos Adelognuthus ej afsmalnande 

 mot spetsen, hvars tiindcr iiro lika lAnga. eller ock hos Plectisciderna 

 afsmalnande mot spetson och den nedre tanden mindre och kortare; 

 palperna i allmJinhot lAnga och fradforniiga. Antennerna iiro mera 

 omvaxlande till formen, vanligen iiro de fina och langa, trad- eller 

 nastan borstformiga, stundom svagt tilltjocknande mot spetsen, eller 

 siillan niistan spolformiga; skaftet ar vanligen kort. sallan cylindriskt, 

 nagon gang nastan klotrundt och da i spetsen djupt utskuret; striin- 

 gens leder iiro pubescenta eller kort finhariga. stundom med langa 

 kransvis stalda utstaende har hos honorna; hannarne hafva stun- 

 dom de medlersta ledorna utskurna ellor forsodda med cn upphojd 

 glansandc linja. 



